Inarin metsien miljoonakaupat, lordit lohensoudussa
Kolttaköngäs
Inarijärvi
Luttojoki
Pitkäsalmi
Laanila
Nuorttijärvi
Sotajoki
Tsarminiemi
Nellimöjärvi
Kirkkoniemi
Paatsjoki
Grönlund, Ilmari
Korhonen
savotat
metsäkaupat
lohi
kalastus
englantilaiset
1920-luku
1930-luku
hotellit
Tarina kertoo Inarin metsäkaupoista 1920- ja 1930-luvulla. Toinen tarina kertoo Kolttakönkään hotellista ja englantilaisista, jotka tulivat lohenpyyntiin. Paikalliset asukkaat toimivat heille soutajina.
Kangas, Svante
Salo, Martti
Inarin myyntisiikaa ja entisajan poronhoitoa
Inari
Törmänen
Huuhkaja
riekonpyynti
poronhoito
suolakala
Inarissa oli vähän varsinaista ansiotyötä tekeviä ihmisiä. Ihmiset saivat toimeentulonsa kalastamalla, riekonpyynnillä ja harjoittamalla poronhoitoa. Inarin suolasiikaa toimitettiin puupytyissä Rovaniemelle myyntiin.
Tanhua, Tuomas
Inarin viimeisen hukkahuoneen raunioilla Nellimissä
Kivijärvi
Peijärvi
Apinavaara
Hukkavaara
Moosesjärvi
Ahvenjärvi
Nellim
Akanlauttapää
Sulkusjärvi
Vuoskujärvi
Morottaja, Uula
Itkonen, Tuomo
susi
metsästys
hukkahuone
pyyntikulttuurit
Inarin viimeinen hukkatarha rakennettiin T.I. Itkosen mukaan v. 1870 lähelle Suonikylän rajaa Sulkus- ja Vuoskujärven välille, kahden vaaran notkelmaan. Tarha oli pohja-alaltaan 9-kulmainen, läpimitaltaan 15-17 m. (Itkonen 1984, 63-64). Tämän vanhan hukkatarhan Reino Lahdenmäki löysi 15-vuotiaana poikasena v. 1947 metsästysreissullaan. Susitarhan rakennelmat olivat tuolloin melko hyvässä kunnossa, mutta vieläkin yli kuusikymmentä vuotta myöhemmin Reino pystyy palauttamaan muistikuvat mieleensä ja esittelemään maastossa olevia rakennelmia.
Lahdenmäki, Reino Antero Noak
Vaattovaara, Merja
Inarin Kirkonkylä
Räkkijärvi
Akuniemi
Sevettijärvi
Sainiemen salmi
Aikio, Matti (Posti-Matti)
Räme, Yrjö
posti
postinjakelu
postimiehet
postiliikenne
Posti-Mattina tunnettu Matti Aikio kuljetti postia Inarista aina Räkkijärvelle asti. Kelirikkoajat olivat vaikeimpia aikoja vuodesta. Ongelmia oli joskus myös venemoottorin kanssa. Postinkuljetus ei ollut tiukasti aikatauihin sidottua, vaan välillä kahvisteltiin ja joskus syötiinkin. Matka Inarin kirkolta kotiin Akuniemeen kesti nelisen tuntia. Mukana postiveneen kyydissä kulki kolttasaamelaisia, postintarkastajia, sotaherroja ja muita matkustajia niin kotimaasta kuin ulkomailtakin.
Sarre, Anni
hevonen
Isä oli mäkitupalainen. Savotassa ollessaan 1930-luvulla hän osti hevosen, joka oli hiukan kallis, eikä hän sitten pystynyt hevosta maksamaan. Niin hän joutui välillä ilmaiseksi rengiksi. Isä oli hevosmies, hän piti paljon hevosista.
Idström, Kauko
Mansikka-Aho, Vilho
Isän mukana syttyi innostus helmenpyyntiin
Huru, Erkki
Tanskanen, Mauri
helmenpyynti
simpukat
Kiinnostus helmenpyyntiin heräsi pikkupoikana isän mukana kulkiessa. Raakkupihdit ja muut pyyntikeinot tulivat aikaa myöten tutuiksi pyytäjien kertomuksia kuunnellessa. Kerran sattui kohdalle laadukas huulihelmi ja siitä maksettiinkin 5000 mk. Isä, Erkki Huru, toimi tukkiyhtiöiden työnjohtajana paikkakunnalla. Työn ohessa hän tutustui paikallisiin helmenpyytäjiin ja kiinnostui asiasta sen verran, että helmenpyynnistä kehittyi sivuammatti. Päiväpalkka saattoi hyvintienattuna olla 25 mk, joten helmenpyynnistä saatu tulo oli merkittävä lisä luontaistalouteen.
Huru, Matti
Isäntä Lehtisen autonkuljettajasta itselliseksi yrittäjäksi
Anttila, Alpe
Lehtonen, Kalle (Isäntä-Lehtinen, Lehtokalle)
Heinonen, Jalmari
tietyöt
kuorma-autoliikenne
kuorma-autonkuljettajat
kuorma-autot
rahti
tavaraliikennne
kievarit
autokoulut
matkustaminen
Samppa Palokangas matkusti kevättalvella 1924 Lahteen autokouluun. Matka taittui Ivalosta Rovaniemelle kievarikyydillä ja siitä eteenpäin junalla. Autokoulureissu kesti kaksi kuukautta, mutta ajamaan hän oppi oikeastaan vasta kauppias Lehtisen autonkuljettajana. Työhön kuului mm. rahdin hakua Rovaniemeltä. Tiet olivat huonoja ja Rovaniemen reissulla joutui ylittämään seitsemän lossia. Tavaraa sai lastata enintään 1200 kg ja silloinkin jyrkissä ylämäissä sitä jouduttiin purkamaan välillä pois kyydistä. Eräällä poronruhohakureissulla kuorma-auto hajosi Inarin tielle. Reissun aikana maahan oli satanut lunta, jota ei siihen aikaan aurattu. Lasti jouduttiin hakemaan hevospelillä ja auto jäi talveksi tien varteen. Keväällä Palokangas nouti auton ja lunasti sen itselleen ajopalkkioilla.
Palokangas, Samuli Fabian (Sammu)
Luostarinen, Usko
Junnu-Matti
Koppelo
Kiviniemi, Matti Heribert (Junnu-Matti)
Kiviniemi, Johan Matias Mikonpoika
osuuskunnat
Koppelon sonniosuuskunta
heinänkorjuu
kotityö
Junnu-Matti oli kalastaja ja poromies, jolla oli paljon lapsia. Lisäsärvintä talouteen saatiin mm. karjanpidosta. Talossa oli lehmiä, lampaita ja kylän yhteinen sonni. Kotieläimet vietiin kesäksi saariin, joissa ne saivat olla vapaina syksyyn asti. Heinänteon aikaan koko törmä oli täynnä heinäntekijöitä, joita haalittiin ympäri pitäjää. Heinät niitettiin hevosella, mutta ojanreunojen niittämiseen tarvittiin käsipareja. Heinää jouduttiin myös ostamaan Ivalosta ja venekuljetuksissa sattui joskus haavereita.
Afanasjeff, Pirkko Eila Mirjami
Itkonen, matkarahat ja Utsjoen katekeetta
Nangujärvi
Utsjoki
Jomppanen, Juhani
katekeetat
koulunkäynti
Kirkkoherra Itkonen tuli koulua tarkastamaan ja totesi aamupuuroa syödessään, että jos viikonkin joutuisi tämmöisessä hiljaisessa paikassa olemaan, niin hulluksi tulisi. Laura vastasi tähän, että on niin paljon kaikkea tekemistä ettei jouda sellaisia ajattelemaan. Katekeetoille luvattiin etuisuuksia kuten kielirahaa, matkarahaa ja asuntoetu, mutta useimmiten ne jäivät saamatta. Utsjoen katekeetta Keskitalo ei semmoiseen tyytynyt, vaan käräjöi käyttöönsä esimerkiksi kouluhuoneen, koska ei halunnut pitää koulua niinsanotusti kiven kolossa.
Lehtola, Laura Leonoora
Ivalojoki
Kyrönkylä
Pikkusaajo
Korkeasaajo
Taivalvaara
Kuusniemi
Kiimakumpu
Korkeamännikkö
Saarineitamonvaara
Akupää
Paldoselänpää
Mattila, Kaisa Aurora
Kaapin, Jouni
tulvat
tulvasuojelu
Jouko Mattila muistelee Ivalojoen suuria tulvia ja pohtii, miten mahdolliseen suurtulvaan voitaisiin varautua. Ensimmäinen mummolta kuultu muistitieto suurtulvista ajoittuu 1800-luvulle, jolloin koko Kyrönpuoli peittyi veden alle. Lehmät ja asukkaat vietiin lautoilla turvaan Taivalvaaraan. Kuusniemen mutkaan kertyi valtavan korkeita jäälauttoja, jotka näkyivät kauas. Itse koettuja suurtulvia oli vuosina 1952, 1966, 1981, 2001 ja 2005. Monet näistä tulvista olivat patotulvia, mutta vuosi 1952 oli sikäli erikoinen, että vesi alkoi nousta vasta jäiden lähdön jälkeen. Tulva on koetellut erityisesti Ivalojoen eteläpuolta, jossa sijaitsee kunnan nykyinen keskus. Tulvapenkkojen rakentaminen aloitettiin vuonna 1981 aluksi keskustaajaman ympärille ja myöhemmin niitä on rakennettu myös kylän pohjoispuolelle.
Mattila, Jouko Kalervo
Kuttura
Tolonen
Kultala
Pahaoja
Munne, Anu
Länsman, Petteri
Katajamaa, Tuula (Tupu)
matkailu
retkeily
melonta
ohjelmapalvelut
Lapin Luontolomat Oy
Ivalojoki on joki, joka suojelee itseään massaturismilta, toteaa pitkän linjan ohjelmapalveluyrittäjä Teuvo Katajamaa. Ivalojoen pinta saattaa vaihdella muutaman päivän sisällä jopa metrillä, joten aivan tottumattomalla saattaa olla vaikeuksia selvitä koskiosuuksilla varsinkin kumilautoilla. Ivalojoki on valittu v. 2005 Erälehden lukijaäänestyksessä vuoden retkikohteeksi ja se on yksi suosituimpia melontareittejä Euroopassa. Maisemat avautuvat kanjonimaisina Kutturasta eteenpäin ja jokeen liittyy runsaasti kultahistoriaa. Ivalojokea voitaisiin tuotteistaa nykyistä enemmän. Melontareittien lisäksi voitaisiin rakentaa mm. kävelyreittejä omaehtoista tai opastettua vaellusta varten.
Katajamaa, Teuvo
Ivalo
talot
rakennukset
vuosi 1916
rakentaminen
Kertoja muistelee Ivalon eli senaikaisen Kyrönkylän taloja vuonna 1916 ja kylän voimakasta kasvua noista ajoista.
Ivalon rukoushuone
Aittokallio, Yrjö (Aittokallio)
Vikeväkorva, Maija
Vikeväkorva, Linda
vankileirit
sillat
sillanrakennus
Yksi Inarin alueen saksalaisten vankileireistä sijaitsi Ivalossa lossituvan ja Ivalon ruokoushuoneen välistä kulkevan tien päässä. Sotavangit työskentelivät Ivalon siltatyömaalla. Vankeja ei saanut ruokkia, mutta joskus naiset laittoivat lepäpalasia työmaalle menevän polun varteen. Saksalaisten tukikohdat olivat hyvin varustettuja ja Ivalossakin heillä oli ruokala, jossa koululaiset saivat käydä syömässä.
Nurkkala, Toini Inkeri
Lenne
ketut
jänikset
Kertoja on ampunut jäniksiä paljonkin. Hän kertoo kuinka hän toi kaksi ampumaansa jänistä kavereilleen asentopaikalle kehottaen valmistamaan vaihteeksi jänispaistia. Hän oli myös ampunut pari kettua. Toiseen kettuun hän ei heti kunnolla osunut. Ennen ratkaisevaa osumaa kettu katsoo häntä pahoilla silmillä ja noituu hänelle kolme päivää kestävän lonkkakivun.
Katajamaa, Aukusti
Jatkosodan käynnistyminen Ivalossa ja lähtö rintamalle
Kantojärvi
Kuusamo
Auttijärvi
Käylä
Lehtiö
Arrela, Ilmari
Kukkola, Antti
Perunka, Matti
Korhonen, Gunnar
Kariniemi, Veikko
Heikinheimo, Veikko
Kiiveri, Veikko
Aine, Veli (Valo)
jatkosota
vuosi 1941
Lauri Arrella muutti perheineen Rovaniemeltä Inariin 1.5.1941. Lähtö Inarista sotatoimiin tuli melko nopeasti muuton jälkeen kesällä 1941, jolloin jatkosota käynnistyi. Ilmari veli soitti Ivalosta ja pyysi ottamaan mukaan suojeluskuntakamppeet, sillä rähinä oli alkanut. Ensimmäisenä tehtävänä oli kaluston ja kuljetusten järjestäminen Ivalossa. Kun tämä tehtävä oli hoidettu, tuli kutsu Rovaniemelle ja sieltä edelleen Kuusamoon polttoaineen täydennyspisteen hoitajaksi. Suorapuheisuus koitui Laurille kohtalokkaaksi, sillä esimies Lehtiö ei oikein tykännyt mielipiteiden ilmaisusta ja niin koitti lähtö upseerihommiin Kuusamon korpeen rintamalinjoihin. Matkalla vastaan tuli haavoittuneita ja kaatuneita, joiden näkemin ei kohentanut mielialaa. Rintamalinjoilta löytyi velipoika ja vanhoja tuttuja ja tehtävät taistelupartion johtajana käynnistyivät.
Arrela, Lauri
Helmenpyynnin kukoistuskausi on ollut vuosikymmenten 1850-1930 välillä. Jokihelmisimpukka elää keskimäärin 180 vuotiaaksi, vanhimmat kuitenkin jopa 280 vuotiaaksi asti. Simpukan ikä määritellään kuoren vuosirenkaista. Raakun kuoriaines on lujaa sarveiskalvoa ja se kestää aikaa. Siksi vanhoja raakunkuorikasoja voi vielä havaita entisten helmenpyyntijokien rannoilla.
Väylä
Aikio, Iisko
joulu
Joulun alla haastateltava päätti järjestää Väylässä pikkujoulun asukkaille ja koululaisille, vaikka vastaaviin juhliin ei oltu totuttukaan. Joulupuuksi koristeltiin mänty, katettiin teepöytä, laulettiin joululauluja ja luettiin jouluevankeliumia. Katekeetalla oli myös joululehtiä, joista isommat lapset lukivat ääneen.
Lehtola, Matti
Junnun Matin talo oli Koppelon kylän keskuspaikka
Kiviniemi, Selma
Sarre, Matti
kauppa
kotielämä
Junnu-Matin talo oli Koppelon kylän keskus, jossa hoidettiin posti- , puhelin- ja kauppa-asiat. Talossa asui paljon oman suvun väkeä, mutta ovet olivat silti avoinna kulkijoille, jotka saivat yöpyä ja ruokailla talossa. Runsaasta väkimäärästä huolimatta talossa vallitsi sopu ja järjestys. Junnu-Matti oli vanhanajan patriootti, jonka ei tarvinnut korottaa ääntä, pelkkä katse riitti hiljentämään hälinöivät lapset. Postinhakureissuilla isännät intoutuivat toisinaan tarinointiin ja silloin talon isännälläkin oli nauru herkässä.
Juntti-Heikin ja Halko-Matin karhunkaato
Juntti-Heikki
Halko-Matti
karhu
karhunpyynti
pyynti
Pekka Morottajan suku on kuuluisaa karhunkaatajasukua. Taitavat karhunpyytäjät, joihin Pekkakin lukeutuu, saivat lisänimen Karhu etunimensä liitteeksi. Karhu-Pekan kertomuksissa eletään aikaa, jolloin karhua pyydettiin talviaikaan. Pyynti tapahtui pääasiassa pesältä ampumalla, mutta hätätilanteissa jouduttiin turvautumaan kirveeseenkin. Veljekset Antti ja Matti Morottaja kaatoivat aikoinaan 70 karhua.
Morottaja, Pekka
Willamo, Oiva Johannes
Reutu
Reutu, Hannu
huumori
jutut
Humoristisia juttuja Reutun sontatunkiosta, heinänteosta, karhunammunnasta sekä Hildan lentokeen lakuttamisesta. Lopussa on juttu jätkien saunanlämmityksestä. Saunomisen marssijärjestys muuttuu, kun eversti Willamo seurueineen saapuu paikalle.
Petäjäsaari
Jääsaarensalmi
Moossinanpää
Kyrö, Pekka
Mannermaa, Sulo
Ruotsalainen, (Ruottala) Hilda
Vilho Mannermaa kertoo kuinka hän sai poikasena kokea Inarijärvellä unohtumattomia kalastuskokemuksia kavereidensa kanssa. Kotijärvi toimi kylän poikien leikkipaikkana. Taimenet ja hauet näyttivät poikasten silmissä suuren suurilta ja eräskin taimen hyppäsi vedestä veneeseen pyytämättä. Kalajuttuja jättiläishauesta ja muista veden eläjistä Vilho on muistellut myös matkailijaryhmille.
Mannermaa, Vilho (Aapo Vilho)
Lutto
Mosku
metsäpalot
Kesä 1938 oli kuiva kesä, metsäpaloja oli paljon. Kun palo saatiin rajattua ja sammutettua paikalle komennettu miesporukka ehti kalastamaan. Uistin pudotettiin varovasti veteen, sitä ei saanut liikutella. Kalaa oli paljon, harria ja taimenta ja myös saaliit olivat suuria.
Lokka, Antti
Pautamo, Jarmo
Rotonen, Marja Leena
kansanlääkintä
lääkekasvit
Marja Rotonen oli taitava kansanparantaja, kätilö, kuppari ja ompelija, joka siirsi oppinsa miniälleen Lyydia Palkokankaalle. Hopealusikalla poistettiin roskat silmästä, kerninäppyihin käytettiin riisivoidetta, lihassärkyyn ja reumatismin hoitoon tehtiin männyn kerkistä, kanervasta, haavan parkista ja muurahaisen munista haude, joka lisättiin kylpyveteen. Nämä ja monet muut konstit olivat ennen käytössä kansanparantajilla.
Palokangas, Lyydia
Jefremoff, Irja
Angeli
Riutula
Waenerberg, Uno
tienrakennus
saamelaiset
Uno Waenerberg vastasi postin kuljettamisesta Ivalosta Inariin. Inarista posti jaettiin kantopostina eteenpäin. Työhön tarvittiin kymmenkunta miestä kesäaikaan. Talvella postia kuljetettiin poroilla, jolloin miehiä tarvittiin vähemmän. Aholan kotiin tuli Peräpohjalainen-lehti, jonka nimi muuttui myöhemmin Pohjolan Sanomaksi. Aholan mielestä Peräpohjola nimi kuvaa hyvin aluetta Sodankylästä etelään. Ahola ottaa kantaa myös saamenpuvun käyttöön ja muistelee tienrakennusta Inarin kirkolle v. 1930.
Ahola, Yrjö Kristian
Nemtsinkoff-Körkkö, Tarja
Siikajärvi
Marasto
Vaskojärvi
Sappikiertämä
Kieksimävaara
Muotkatunturi
Kapteeni, Takkunen
Takkunen, Eino
ahma : pyynti
Kapteeni Takkunen pyytää Pekan mukaansa karhunmetsästykseen, koska hän haluaa näyttää kavereilleen, että kyllä hänestäkin on pyytäjäksi. Aluksi tarinassa kuvaillaan kuinka miehet metsästävät ahmaa Muotkatunturissa ja Marastossa Siikajärven rannassa. Saalistakin tulee, kun Pekka saa ammuttua umpipesään paenneen ahman. Ahmanpyynnissä on tärkeää ennakoida ahman liikkeet ja vanha kettu Pekka sen kyllä taitaa. Vapun tienoilla pyytäjät suuntaavat kulkunsa Sappikiertämään ja jälittävät viiden karhun jäljet. Matkalaisten mukana on Pekan Halli koira, joka ei ole aiemmin ollut karhunpyynnissä. Välillä jäljet katoavat tuiskun sekaan ja kylmät säät kovettavat hanget. Niinpä pyytäjät lepäilevät muutamia päiviä Kieksimän kämpässä ja odottelevat suvikelejä. Lopulta karhu on tähtäimessä ja Pekka varmistaa saaliin. Takkulalla puolestaan on epäonnea, kun koivunoksat estävät tähtäämistä. Kirkas sää on sokaissut matkalaisten silmät ja niitä on paranneltava muutama päivä kämpässä makoillen ja karhunlihaa keitellen. Lumisokeuteen löytyy Pekalta oiva parannuskeino. Silmäkuopat noetaan hiilellä ja matkaa päästään jatkamaan kohti Riutulaa. Karhun lihasta riittää syömistä myös Riutulan lastenkodin lapsille. Karhun käpälä lähtee kenraaliystäville todisteeksi kapteeni Takkulan saalistustaidoista. Pekka kehuu Takkulaa kovaksi mieheksi, jonka liikkumisia haittasi loppuaikoina liikenneonettomuudessa saadut vaivat
Paldojärvi
Rahajärvi
Näätämö
Kurujärvi
Rauhala, Mikko
verkkokalastus
nuottakalastus
juomustus
Tarina kertoo kalastuksesta Paldojärvellä. Kalastus tapahtui verkoilla ja nuotalla sekä juomuksilla. Kalat vietiin Sodankylään Mannermaalle kapulakaloina eli jäisinä. Paljon kalaa vietiin myös Vuomaselkään erotuspaikalle. Paldojärven suuri siika oli edellisenä yönä kalastajan unessa näkemä. Seuraavana päivänä se tarttuikin verkkoon, mutta karkasi takaisin avantoon. Siika oli noin seitsemän kilon painoinen kun tavallinen siian paino oli noin 4 - 6 kiloa.
Maunu, Onni
Jänkkävaara
Vuostimo-oja
Vittakurunoja
Ujejärvi
Vuostimojärvi
Kenttävaara
Mattila, Topias
Lampela, Aimo
pesät
Topias Mattila löysi Jänkkävaaran etelälaidalla sijaitsevan karhunpesän keväällä 1946, kun hän oli kaatamassa rakennuspuita talontekoa varten. Puiden kaataminen muuttui jännittäväksi, kun yhtäkkiä karhu hyppäsi pesästä ja kiipesi puuhun. Pesän sijainti jäi unholaan vuosikymmeniksi, kunnes Lauri Pekkala löysi sen puolukoita poimiessaan 2000-luvun alussa. Jänkkävaaran karhunpesä on rakennettu käyntikohteeksi, johon voi piipahtaa pururadalta viitoitettua polkua pitkin. Kohteessa on merkitty pesäpaikka, terassirakennelma, jonka ääressä istuskellessa voit kuunnella Lauri Pekkalan kertomusta pesän löytymisestä.
Pekkala, Lauri Matti
Tsarmitunturi
Kampajärvi
Kampaselkä
Kontosjärvi
Ylimmäinen Nilijärvi
Akanlauttajoki
Seitapää
Kuuva, Pekka
Reino Lahdenmäellä on yli 60 vuoden kokemus petojen pyynnistä ja eränkäynnistä. Tässä tarinassa kerrotaan kommelluksista, joita sattui karhunpyyntireissulla Kampaselässä.
Appispalo
Iisakki
West, Niila
hirvi
Kaverukset lähtevät hirvenpyyntiin Appispaloon. Matkalla he näkevät karhun, joka on tappanut poron ja on sitä syömässä. Iisakki ampuu karhua, mutta ei osu ja karhu säntää karkuun. Appiskuusikossa näkyy tuoreita hirvenjälkiä. Mukana ollut opettaja ampuu vahingossa Westin Niilan härkäporon hirvenä. Kaverukset päättelevät, että tästä selviää rahalla ja niin käy. Karhua ei enää nähty.
Nikula, Lasse
Karilleajo ja muita sattumuksia postireissuilla
Anni muistelee matkoja isän kanssa Inarin ja Akuniemen välillä. Eräs matka pimenevässä lokakuussa on jäänyt mieleen erityisesti. Posti-Matti tunsi reitin vanhastaan hyvin. Kerran kuitenkin sattui karilleajo ja isä komensi tyttären pumppuun. Kahden tunnin hyisenkylmän ajomatkan jälkeen saavuttiin kotiin Akuniemeen, rantauduttiin ja aamulla vene oli korjattu ja ehjä. Posti-Matti varjeli tavaroita viimeiseen saakka ja tiesi vaistonvaraisesti miten hätätilanteessa tulee toimia.
Akujärvi
Mutenia
Ylitornio
suvut
Kertojan äiti on kotoisin Akujärveltä ja isä Ylitorniolta. Katajamaan suku on tällöin tullut Akujärvelle. Äidinäiti on kotoisin Hämeenkyröstä. Hän on Heikki Kyrön ja vaimonsa ottotytär ja muuttanut Kyrön pariskunnan mukana Akujärvelle.
Kaamassaari
Lehtola, Laura (Laura-täti)
Hannula, Uuno Yrjö
kansanopetus
Eläkkeellä oleva opettaja Riitta Junttila muistelee Laura Lehtolan kanssa käymiään haastattelutuokioita, joita hän teki tutkielmaansa varten 1980-luvulla. Laura oli jäänyt varhaiseläkkeelle katekeetan työstään terveydellisistä syistä. Työtään haittaaviksi tekijöiksi Laura oli maininnut kouluhallituksen, tuomiokapitulin ja lääninhallituksen. Eläkkeelle pääsemisessäkin oli ongelmia, mutta onneksi maaherra Uuno Hannula tuli apuun. Koulunpito vaati toisinaan monia taitoja ja kovaa työtäkin. Monesti talot piti siivota, kantaa puut ja hoitaa lämmitys ennenkuin koulunkäynti voitiin aloittaa. Matkat koulunpitopaikkoihin taittuivat hiihtäen, kävellen ja veneillen. Opetuksessa käytettiin avuksi myös leikin keinoja, joita jotkut aikuiset kokivat turhaksi vehtaamiseksi. Laura Lehtolaa kutsuttiin lempinimellä Laura-täti, joka kuvasi hänen lämmintä ja ymmärtäväistä suhtautumista lapsiin.
Junttila, Riitta Marjatta
Paskaniemi
Lustberg, Väinö
Lusperg, Väinö
Jyvälä, Saimi
Hakosalo, Anna-Liisa
opetus
Tarinankertoja muistelee koulunkäyntiä Koppelossa. Aikaisempien opettajien kanssa ei ollut niin tarkkaa, vaan koulussa ollessa sai liikkuakin jonnekin. Uusien opettajien myötä järjestys muuttui, piti istua paikoillaan. Oppiaineita olivat laskeminen, kirjoittaminen, lukeminen ja katekismus. Koulunkäynnin lisäksi monien oppilaiden piti osallistua esimerkiksi riekonpyyntiin ja muihin kotitöihin.
Peltonen, Armas
Petkula
Komulainen, Aino
Sipola
Kitti, Anni
kiertokoulu
Kertoja kävi koulua Petkulassa, asui asuntolassa ja pääsi jouluna käymään kotona. Koulussa opetettiin kirjoittamista ja lukemista. Asuntolan valvoja kuulusteli läksyt. Jos oppilas ei osannut läksyjä, hän ei saanut ruokaa.
Pokka, Eino
Petsamo
kaupat
Taka-Lappi
Taka-Lapin kaupan perustaminen Petsamoon oli vaikeaa. Petsamossa oli jo yksi kauppa, mutta se oli paikallisille asukkaille hinnoiltaan liian kallis. Taka-Lapille ei löytynyt tonttia ennen kuin kertoja järjesti kauppaa varten tontin yksityiseltä.
Portti, Kristian Lennart
Pahtajärvi
korppi
Kertoja tapaa metsäretkellään korpin, joka istuu hänen rekeensä. Selviää, että kyseessä on Kultalassa kasvanut kesy korppi. Korppi on kova sotkemaan paikkoja ja lopuksi ulkomaalaiset turistit haluavat ostaa sen ja vievät sen mennessään.
kettu
Kettu rauhoitettiin 1930-luvulla. Rauhoituksen seurauksena kettukanta lisääntyi huomattavasti ja rauhoitus jouduttiin kumoamaan. Ketusta alettiin maksaa tapporahaa.
Peltonen, Eelis Arvi
kiilanuotta
Kiilanuottaa käytettiin lohenkalastuksessa Petsamossa. Kiilanuotan syvyys oli joko 7.20 tai 9 metriä meripyynnissä, mitat kuitenkin kyynärissä tuohon aikaan. Aidan pituus vaihteli 55-60 metristä yli sadan metrin pituuteen. Kiilanuotan paulat olivat tervattua hamppua ja kohot korkkikaarnaa. Kaksinieluisen kiilanuotan perän pituus oli 12 syltä ja leveys noin 5 metriä ja suuaukkojen koot joko 5.20 tai 4.80 m. Perän apusiipien pituudet olivat n. 5 syltä. Pääkohoina toimivat 120 litran tynnyrit samoin kuin nurkkapoijuina, siiven kohoina 60 litran tynnyrit.
Sergejeff, Kiril
Agricola, Mikael
kirkkopäivät
lukeminen
Kesällä ja syksyllä Inariin kirkkoon pääsi kävellen ja vesiä myöten kulkemalla. Talvella kirkkomatkaan piti varustautua enemmän. Kirkolla oli usein myös kinkerit, jolloin ihmisiä opetettiin. Katekeettakoulu oli kirkon järjestämä kiertokoulu. Papit olivat koulutettuja. He osasivat lukea ja kouluttivat lukkarin opettamaan ihmisiä. Tavallista kansaa oli vaikea opettaa lukemaan.
Parkkina
häät
hautajaiset
kirkolliset juhlat
ortodoksisuus
Parkkinan ortodoksisessa kirkossa pidettiin kirkonmenot normaalisti kaksi kertaa viikossa; lauantaisin ja sunnuntaisin, sekä kirkollisiin juhlapyhiin liittyvät toimitukset. Morsiuspari vihittiin kirkossa ja juhlat jatkuivat monta päivää kotioloissa. Hautajaisissa ruumis siunattiin kirkossa, laskettiin hautaan ja haudalla pidettiin loppusiunaus. Ruumis säilytettiin kotona kolme päivää ja sitten haudattiin. Lapset saivat kasteen joko kirkossa tai kotona.
Nemtsinkoff, Valentin
kirkot
pyhäpäivät
Entiseen aikaan Inarissa kirkkopyhät kestivät 2 - 3 päivää, paikallista väkeä oli paljon liikkeellä eikä ihmisillä ollut kiire. Nyt paikalliset ihmiset käyvät vähemmän kirkossa ja aina on kiire.
Kokkosaaren ohrapellot, kalastus ja metsästys
Kokkosaari
Alajärvi
Kiviniemi, Mikko Mikonpoika (Pikkumikki, Mikki)
ohra
perunanviljely
Koppelossa lähes joka talous harjoitti kalastusta, joesta tuli hyvin siikaa ja ahventa. Metsästys kohdistui lintuihin ja jäniksiin, myös kettuja metsästettiin nahan vuoksi. Pelloilla viljeltiin ohraa ja perunaa.
Mikkola, Lilli
Nykänen, Irmeli
Liinahamari
Kolttasanteri
Wallenius, Kurt Martti
Petsamon öljy- ja kalajauhotehdas
Petsamon Kala Oy
Kerttu Niemi työskenteli Liinahamarissa ruokalassa ja tutustui samalla myös kolttaväestön elämään. Erityisen vaikutuksen teki komeasti pukeutunut Koltta-Santeri jolla oli iso timantti kädessään. Koltta-Santeri toimi Liinahamarissa pihamiehenä (talonmiehenä) TVH:n tukikohdassa. Samaa työtä hän jatkoi myöhemmin Ivalossa, kun lähtö Petsamosta tuli ajankohtaiseksi. Tarinassa kuullaan muistikuvia myös kenraali Walleniuksesta, joka oli Petsamon öljy- ja kalajauhotehtaan johtajana Liinahamarissa v. 1935-1937.
Niemi, Kerttu
Kolttasaamelaiset siirtyvät Sevettijärvelle asumaan
Nykänen, Juho
kolttasaamelaiset
siirtoväki
asutustoiminta
Kolttien tullessa Sevettijärvelle siellä ei ollut juuri mitään, eivätkä he tienneet minkälaiseen paikkaan heitä oltiin kuljettamassa. Sevettijärvellä oli kuitenkin hyvät mahdollisuudet kalastukseen ja poronhoitoon. Kuljetukset tehtiin autoilla avolavakuljetuksina, ihmiset ja tärkeät kotieläimet samoilla kuljetuksilla.
Kolttasaamelaisten asuttaminen Sevettijärvelle
koulut
elintarvikehuolto
Kolttasaamelaiset asutettiin Sevettijärvelle 1940-luvun lopulla. Heille rakennettiin sinne pienehköt asunnot. Myöhemmin rakennettin koulu. Elintarvikkeet kuljetettiin muualta, niitä saattoi hankkia myös Norjan puolelta Näätämöstä.
Luton alue
Kolttasaamelaiset asutettiin sodan jälkeen Virtaniemen ja Rajajoosepin väliseen kolmioon. Väliaikaisissa kotoksissa asuttiin siihen saakka kunnes heidät pakkosiirrettiin Sevettijärvelle.
Valle, Matti Sammeli
Kolttasaamelaisten sukujen hallintoalueet ja kalastus Petsamossa
Suonikylä
Ala-Akkajärvi
Huutojärvi
Akkajärvi
Kuolajoki
Akkajoki
Talvikylä
Njannamjärvi
Nickul, Karl
Sverloff
Kiprianoff
Feodoroff
Gauriloff
Mosnikoff
Semenoff
Fofanoff
Sverloff, Jaakko
kalastusoikeus
kalastuspaikat
kyläkokoukset
kolttien luottamusmies
Petsamossa kolttasaamelaisten sukujen hallintoalueet jakaantuivat seitsemän suvun: Feodoroffin, Fofanoffin, Gauriloffin, Kiprianoffin, Mosnikoffin, Semenoffin ja Sverloffin sukujen kesken. Jokaisella suvulla oli omat määritellyt asuin-, kalastus-, metsästys- ja poronhoitoalueet, joiden käytöstä päätti suvun vanhin mies. Toisten vesialueille sai mennä vain suvun vanhimman suostumuksella. Sukualueitten sisällä oli talvikylä, johon kokoonnuttiin asumaan talviaikaan. Kutuaikana kalaa sai helposti rannasta nuottaamalla. Pyyntiä säännösteltiin kalakannan turvaamiseksi. Suuret hauet söivät paljon pikkukaloja, joten ne pyydettiin ja kuivattiin kapakalaksi. Pitkääsiimaa käytettiin pyyntivälineenä silloin, kun haluttiin saada saaliiksi isoa kalaa esimerkiksi Akkajärvestä.
Sverloff, Matti
Partakko
Tsuolisvuono
Kiviniemi, Matti (Juho Matti) (Pikku-Matti)
Aro, Pirkko
vesikuljetus
vesikulkuneuvot
ponttoonit
1950-luku
Koppelon kyläläisten yhteisellä ponttoonilla oli monta käyttöä. Sillä kuskattiin kotieläimet ja niittokoneet kesäisin saariin. Sitä käytettiin Sevettijärven koulun rakennustarvikkeiden ja tienrakennustarpeiden kuljettamiseen sekä kalanpoikasten istuttamiseen Inarijärveen. Ponttooni palveli myös matkailijoita. Kansanedustaja Pirkko Aro kulki monena kesänä miehensä kanssa ponttoonin kyydissä pitkin Inarijärveä. Kuljettajana toimi Pirkon isä, Pikku-Matti.
hakkuut
linnunpesät
Hakattavan palstan keskellä on korpin pesäpuu. Metsuri päättää jättää sen pystyyn ja kaataa muut puut. Korppi tottuu metsurin läsnäoloon ja tulee tekemään tuttavuutta.
Puskujoki
Lemmenjoki
korukivet
korundit
jalokivet
Kultaseppä Aarne Alhonen on sikäli erikoinen kullankaivaja, ettei hän etsi Lemmenjoelta kultaa vaan korukiviä. Kesät kuluvat vanhojen kullankaivuupaikkojen seulonnassa ja kivien lisäksi jokunen kultahippukin on tarttunut lapioon. Lapin korukivistä tehdyt korut ovat aitoja, mutta hinnaltaan aliarvostettuja ulkolaisiin synteettisiin kivistä tehtyihin koruihin verrattuna. Alhonen pitää kesäisin tukikohtanaan Puskujoen kämppää.
Alhonen, Aarne
Partanen, Seppo J.
Timonen, Martti