Salmijärvi
Paatsjoki
lapsuus
kotielämä
savotat
uitto
Kertoja muistelee lapsuuttaan ja nuoruuttaan Salmijärvellä. Äiti oli jäänyt leskeksi, lapsia oli yksitoista. Norjalaiset ostivat metsiä ja puut uitettin Paatsjokea pitkin. Perheen pojat olivat vuoronperään savotoissa, välillä hevonen sai levätä muutaman päivän. Myös tavaraa kuljetettiin Salmijärveltä hevosella savotoille. Elämä oli hyvää, oli karjaa ja poroja ja elettiin pääosin kotitarvetaloudessa.
Portti, Kristian Lennart
Rensujeff, Kaija
Akuniemi
Kasariselkä
Postimatti
katekeetat
kiertokoulu
Katekeetta Lehtola kävi pitämässä koulua eri paikoissa ympäri Inaria. Koulua varten oli harvoin tarjolla erillistä tilaa, vaan koulunkäynti tapahtui pienissä tiloissa keskellä muuta arkista elämää. Tarinassa muistellaan lämmintä kesää, jolloin opettaja lähti lasten kanssa veneellä saareen Kasariselän laitaan pitämään koulua.
Lehtola, Laura Leonoora
Koulunkäyntiä ja asuntolaelämää Salmijärvellä
Saarikoski
Luoma, Samppa
Keränen, Elli
koulut
asuntolat
kolttasaamelaiset
kuri
Sisarukset Elina ja Elsa musitelevat koulunkäyntiä ja asuntolaelämää Salmijärvellä. Vaikka kuri oli melko kova, on kouluajoista kuitenkin jäänyt hyvät muistot. Koulukäyntiin sisältyi askartelua ja leikkejä. Lisäksi oppilaat keräsivät marjoja ja sieniä koulun keittolaan.
Kässi, Marja Elina
Rantanen, Elsa
Nemtsinkoff-Körkkö, Tarja
Kulasjoki
Rönkönoja
Kattajärvi
Rönkkö, Tuomas
Metsokumpu, Pekka
Huru, Eino
Mattila, Eenokki
Lahtinen, Pentti
kalastus
varkaus
metsänkylvö
Tarina kertoo kuinka vene katosi Kulasjoella ja kuinka se saatiin takaisin.
Kangas, Svante
Salo, Martti
Malm, Helga
Temmes, Eero
Miettinen, Heikki (Sissi-Heikki), (Sissi)
Aittokoski, Öljynen
Hummeri-Eemeli
Kiviniemi, Ismo
metsurit
poliitikot
luottamushenkilöt
Ivalon hautausmaa kätkee multiinsa monia kulkumiehiä. Yksi heistä oli portin pieleen haudattu Hente Alaluusua, joka toimi savotoilla muun muassa metsä- ja uittotyöväenliiton toimitsijana ja luottamusmiehenä. Hente oli itseoppinut, sopuisa mies, joka toisinaan intoutui valistamaan kuuljoitaan. Viina taisi koitua hänen, niinkuin monen muunkin kulkumiehen kohtaloksi, ja hän päätyi toimitsijan hommista tukkimieheksi v. 1954. Kaverinaan hänellä oli Hummeri-Eemeliksi kutsuttu mies. Sissi-Heikki toimi moottorisahurina Uskonkin palkkalistoilla Kaamasessa ja oli majoittuneena Helgan omistamassa Kaamasen kievarissa. Hente hankki hyvät tienestit, mutta Ivaloon saavuttuaan hän oli hetken päästä yhtä vähissä varoissa, kun savottaan lähtiessään. Petsamosta lähtöisin oleva metsuri Markus Bogdanoff ja Ivaloon kotiutunut everstiluutnantti Eero Temmes sopivat kunnallisasioista yhteisillä metsätyömailla. Metsurin töihin Temmes oli ryhtynyt pitääkseen yllä mieskuntoaan. Suurempia riitoja ei syntynyt, vaikka he edustivat poliittiselta näkemykseltään äärilaitoja. Markus oli Skdl:n ja Temmes Kokoomuksen jäsen.
Luostarinen, Usko August
Vaattovaara, Merja
Lemmenjoki
Moberginoja
Morgamoja
Tankavaara
Raumala, Aaro
Jomppanen, Antti
Kulta-Korhonen
Korhonen, Yrjö
Korhonen, Kullervo (Kulta-Korhonen)
Kokko, Heikki
Pellinen, Jukka
Ruitun pamaus
Ruitun kämppä
kullankaivajat
kullankaivu
kullanhuuhdonta
Niilo Rauhalan muistele 35 vuotta kestänyttä elämäänsä kullankaivajana Lemmenjoella Martti Timosen ja Seppo J. Partasen tuottamassa kaksiosaisessa radio-ohjelmassa v. 1985. Nipa kertoo kuinka kultaryntäys Lemmenjoelle alkoi v. 1949 ja miten liikaväestö karsiutui keskimäärin kahteenkymmeneen huuhtojaan. Toimeentulo piti hankkia 4-5 kuukauden aikana ja useimmilla rahat olivat vähissä keväällä, jolloin hankintoja tulevaa työmaata varten piti tehdä. Yhteishenki ja lähimmäisen auttaminen oli luonteenomaista kultamiesten keskuudessa. Vuosiin liittyi monenlaisia sattumuksia, joista mieleenpainuvin oli ehkä Ruitun pamaus v. 1953. Niilo Rauhalan viihtyminen Lemmenjoen erämaassa perustui vapaaseen erämaaelämään ja riippumattomuuteen siviilisaation kahleista.
Raumala, Niilo
Partanen, Seppo J.
Timonen, Martti
Inari
Haastateltava on tullut Lemmenjoelle kultaa kaivamaan isänsä kanssa vuonna 1948. Tuolloin niinsanottu kultaryntäys kesti noin 5 - 6 vuotta laantuakseen sitten ja alkoi uudelleen 1970-luvun loppupuolella kun kullan hinta nousi. Osa kullankaivajista kaivaa ammatikseen, toisille kullankaivu on elämäntapa.
Kangasniemi, Jaakko
muistelmat
Katkelmia kullankaivajien haastatteluista vuodelta 1982. Unto Koivunen tarinoi platinahipusta, Niilo Ranttila Lemmenjoen kullan löytymisestä, Heikki Kokko, Niilo Raumala ja Heikki Pihlajamäki muistelevat elämää Lemmenjoen kultakentillä. Muistoissa vilahtelee myös Petronella. Lopuksi kuullaan Esa Kujalan ja Hanski Aaltion esittämä laulu "Miessinmaan kuvernöörin pyöräretki"
Koivunen, Unto
Ranttila, Niilo
Pihlajamäki, Heikki
Kullankaivuu Lemmenjoen kansallispuistossa
konekaivu
luonnonsuojelu
kansallispuistot
Lapin kullankaivajien liiton puheenjohtaja Jaakko Kangasniemi kertoo haastatteluussa minkälainen vaikutus kullankaivuulla on ollut Lemmenjoen kansalispuiston syntyyn ja luontoon. Konekaivuun aloittaminen luonnonpuistossa toi mukanaan uusia haasteita luonnonsuojelulle ja perinteiselle kullankaivuulle. Haastattelu sisältyy kaksiosaiseen radio-ohjelmaan, joka on tehty Lemmenjoen kullankaivuun 40-vuotisjuhlan kunniaksi.
Kullankaivuussa Ivalo- ja Sotajoella 1 : Elantoa kullankaivuulla
Ivalojoki
Härkäselkä
Keinokuru
Ritakoski
Tolosjoki
Vaskissuvanto
Kultala
Akujärvi, Reeti
Kivekäs, Heikki
Pehkonen, Bernhard
Hirvasvuopio, Niila (Hirvas-Niila)
Jussa-Pekka kaivoi kultaa v. 1916 Ivalojokivarressa aluksi omatoimisesti. Siihen aikaan Heikki Kivekäs toimi venäläisrahoitteisena yrittäjänä alueella ja Jussa-Pekkakin siirtyi kavereinen yhtiön leipiin. Kivekkään yhtiö rakennutti aluksi kammeja ja myöhemmin myös kultakämppiä Ritakosken niskaan. Rakennustyömailla oli paikallisia työmiehiä Ivalosta ja lähialueilta. Koneiden kuljettaminen kultamaille oli oma operaationsa. Kertoja kuvaa miten Locomo -höyrykone kuljetettiin hevosvoimin jokivarteen.
Kiviniemi, Jussa-Pekka
Lehtinen, Reino
Kullankaivuussa Ivalo- ja Sotajoella 2 : Parhaat kultapaikat
Auskuttivaara
Kuivakuru
Sotajoki
Kerkelä, Henry
Puhakka, Augusti
kulta
Ivalo-yhtiö
Ivalojoki Oy
Parhaaksi kullankaivuupaikaksi osoittautui Moberginoja, josta tuli kesän palkka. Kuivallakurulla yksityiset kaivajat toimivat myös Ivalojoki Oy:n leivissä. Laaniojan Kuivakuru oli ja olisi edelleen hyvä kultapaikka, toteavat vanhat kultamiehet. Paikan ongelmana on kullan erottelussa tarvittavan veden saanti.
Kullankaivuussa Ivalo- ja Sotajoella 3 : Ritakosken kämppä
Ruotsalainen, (Ruottala) Hilda
Ritakosken kämppä
Kertoja ja haastattelija muistelevat minkälainen Ritakosken kämppä oli aikoinaan. Ruokaolot paranivat kun Kivekäs palkkasi Ritakosken kämpälle kokiksi Ruottalan Hildan.
Kultaa löytyi pakkastiaisista huolimatta
Papinhamina
Thiede, Verner (Lukkarin-Verne)
"Kun se tullee, niin se tullee, tai kun ei tule, ei tule", toteaa Reino Lehtinen muistellessaan kullankaivuureissujaan Sotajoella. Reino oli huuhtonut kultaa Helsingistä tuleen kaverinsa kanssa alkukesästa Sotajoella, mutta tulos oli ollut laihanpuoleinen. Loppukesä oli lämmin, joten Reino päätti jatkaa kaivuuta ja päätyi vanhalle Mobergin pankille. Siellä hän tapasi kullankaivuussa olleen Lukkarin-Vernen. Aluksi näytti, ettei kultaa löydy, mutta vastoinkäymisistä suivaantueen Reinon jalkojen liotus merkitsi käännekohtaa. Joenpohjalta löytyi kultaa heti ensi pannullisella. Lukkari-Verne ei uskaltanut aluksi tulla kultapaikalle, sillä hän pelkäsi parveilevia pakkastiaisia, joiden uskottiin tuovan pahaa onnea. Onni oli kuitenkin suosiollinen, sillä miehet saivat löytöpaikastaan kesän palkan, jolla voitiin maksaa mm. ruokavelat kauppias Peroniukselle.
Miessi
Jäkäläpää
Kotaoja
Kultakullervo
Isola, Jaakko
Siponen, Heikki
Kullankaivaja Matti Kullervo Korhosen haastattelu Tukholmassa kesällä 1981 hänen urastaan kullankaivajana Lemmenjoella, kaivinkoneen hankkimisesta, velkaantumisesta ja sen jälkeisistä seikkailuista maailmalla.
Korhonen, Matti Kullervo
Inarin Kirkonkylä
Ivalo
Sevettijärvi
Angeli
Lisma
Ivalon-Matti
Outakoski
Karigasniemi
Vaskojoki
Nuorgam
Kirkkoniemi
Jauhiainen, Kari
Hastrup, Åke
Elli-Katri
Nohteri, Heikki
sairaalat
sairaanhoito
kunnanlääkärit
terveydenhuoltohenkilöstö
1960-luku
Pellossa syntyneelle kunnanlääkärille Lappi erityisolosuhteineen oli tuttua, mutta vaimolle talvella jopa viikon kestäneet - 50 C:n pakkaset olivat liikaa. Inarissa oli tuohon aikaan kaksi lääkäriä, jotka hoitivat vastaanottotyön lisäksi satoja leikkauksia ja synnytyksiä vuosittain. Kotikäynneistä vastasivat pääasiassa terveyssisaret ja kätilöt. Kunnansairaala oli röttelöinen, mutta välineet olivat kelvolliset. Kuuluisa kirugi, Åke Hastrup, toimi Forströmin työparina. Terveydenhoitohenkilöstön työmoraali oli erittäin korkea, eikä kukaan valitellut työn raskautta tai pitkiä työpäiviä. Ajanvaraussysteemi ei ollut käytössä. Kaikki vastaanotolle saapuneet potilaat hoidetttiin kelloon katsomatta. Potilasmäärät vaihtelivat 20-50 potilaaseen lääkäriä kohti. Työ oli byrokratiasta vapaata, toimenpidevaltaista ja keskittyi sairauksien hoitoon. Peruspalkka oli muodollinen, joten varsinaiset tulot saatiin vastaanottokäynneistä, toimenpiteistä ja vakuutusyhtiöiltä. Työssä sattui kaikenlaisia kohtaamisia ja sattumuksia, sillä vastaanottoa pidettiin muuallakin kuin Ivalossa. Kulkuvälineenä käytettiin pääasiassa taksia tai omaa autoa, mutta joskus turvauduttiin helikopteriin tai lumikiitäjään. Kielitaitoakin tarvittiin, sillä kesäaikaan oli paikallisen väestön lisäksi myös turisteja hoidettavana.
Forsström, Erkki
Harve, Anu
Turunen, Mimmi
Kuorma-autoja ja muisteluja niiden toiminnasta
Litsantie
Petsamojoki
Ylivieska
kuorma-autot
1920-luku
talvisota
Letukka, Veteraani, Ford, Sisu. Tässä muutamia kuorma-autoja, joita Sammu Palokangas on elämänsä varrella sompaillut. Ensimmäinen auto 1920-luvulla oli kaksivaihteinen ja siinä oli puupyörät. Etenkin takapyörät kuumenivat kuorman ajossa, joten ne irrotettiin yön ajaksi turpoamaan. Hytti lämpeni pakoputkesta vedetyllä viritelmällä, josta tuli lämpöä sen verran että ikkuna pysyi sulana. Ensimmäiset kuorma-autot olivat bensiinikäyttöisiä ja ne käynnistettiin veivillä. Sota-aikana Sammu toimi armeijan ottolautakunnassa, jonka tehtävänä oli toimittaa siviiliautot armeijalle. Tässä tehtävässä hän kävi myös Litsantiellä, jota saksalaiset olivat pommittaneet edellisyönä. Pommitusten seurauksena Petsamojoen rannat alkoivat vyöryä ja joen uoma muutti suuntaansa. Sodan jälkeen kolhuja saanut kuljetuskalusto palasi sodasta, osa häkäpöntöillä varustettuna ts. ne oli muutettu puukaasulla toimiviksi. Veteraanikin kotiutui Kannakselta sopivasti evakostapaluun aikoihin. Monenlaisia sattumuksia sattui autojen kanssa, joita on mukavaa muistella jälkikäteen kotisohvalla.
Palokangas, Samuli Fabian (Sammu)
Luostarinen, Usko
Koppelo
Kyrö, Juho Sameli
Kyrö, (s. Kyrö) Aino Evida
Kyrö, Maria Sigrid
Kyrö, Petter Henrikinpoika
Kyrö, (s. Akujärvi l. Kyrö) Eva Maria Adamintytär
Kyrö, Onni Mikael
Kiviniemi, Matti Heribert (Junnu-Matti)
sukuhistoria
Jaakko muistelee lapsuuttaan Koppelon kylässä. Lapsia oli perheissä paljon ja taloissa asui oman perheen lisäksi myös muita sukulaisia. Kyrön perheessäkin oli kolmetoista lasta, joista kaksi kuoli kuristustautiin ja yksi syntyessään v. 1941. Lapsuuden leikit olivat pääasiassa poikasten keskeisiä kilpailuja ja metsissä vaeltamista. Kaikenlaisia kokeilujakin piti tehdä kuten Jymytupakan polttamista, josta seurasi monen viikon sairastuminen. Suuri mieleenjäänyt tapahtuma oli ensimmäisten Antros-nimisten moottoreiden hankinta Matti ja Mikko Kiviniemen sekä Onni Kyrön taloon. Kalastus oli Kyröllä kuten muissakin Koppelon taloissa pääelinkeino, joten moottorivene helpotti merkittävästi järvelle kulkemista. Järvellä kulkeminen isän mukana oli Jaakolle mieluista puuhaa pienestä pitäen. Lapsille pidettiin kovaa kuria ja joskus tuppivyö otettiin avuksi kun muu kovistelu ei auttanut.
Kyrö, Jaakko Anton Topias
Lääkäri ja apteekki Inarissa, espanjantauti
Törmänen
Jukola
lääkärit
apteekit
tulirokko
espanjantauti
lapsikuolleisuus
Perheisiin syntyi paljon lapsia, mutta lapsikuolleisuus oli suuri. Lääkäri oli Inarissa asti, lääkkeitä tuotiin kuitenkin myös Törmäsen kylään. Sairaat hoidettiin pääosin itse miten osattiin. Lääkäri kävi joskus, mutta tarina kertoo lääkärin olleen juovuksissa ja aiheuttaneen enemmän haittaa kuin hyötyä. Tulirokko ja espanjantauti olivat vakavia tauteja, lapsia ja aikuisia kuoli paljon.
Lukkari, Selma
Nykänen, Irmeli
Laanila
Yliluiro
Seitajärvi
Lokka
Hyrynsalmi
Kuosku
Erkkilä, Veikko
Aittokallio, Yrjö (Aittokallio)
Wallinmaa, Yrjö Aukusti
partisaanit
toinen maailmansota
Venäläiset partisaanit tekivät hyökkäyksiä siviiliväestöä kohtaan itärajan kylissä. Asukkaat surmattiin ja talot poltettiin. Yksi ryhmä tuli Laanilaan asti ja ampui siviililiikenteessä ollutta postiautoa. Yksi surmansa saaneista oli piispa Wallinmaa, joka oli tulossa piispantarkastusmatkalle Inariin.
Nurkkala, Toini Inkeri
perunanviljely
karjatalous
Haastateltavan lapsuuskoti on Koppelon kylässä. Yleensä kaikissa taloissa oli iso pirtti ja pirtissä piisi, oli jokunen lehmä, lampaita ja yleensä myös hevonen. Perunaa viljeltiin omiin tarpeisiin ja kalastusta harrastettiin. Viljanviljely ei kannattanut, ruisjauhot ostettiin säkeittäin. Lapset tekivät kaikkia töitä. Myöhemmin haastateltava toimi lähettinä lennättimessä toimittaen sähkösanomia taloihin.
Mikkola, Lilli
Solojärvi
Talvitupa
Jefremoff, Irja
Kela, Pirkko
Portti, Risto
Kiviniemi, Santeri
Kiviniemi, Ville
lakot
ammattiyhdistystoiminta
Yleislakon aikana 1949 Ivalossakin liikehdittiin maalaamalla mielenosoituksellisesti rikkurin hevonen. Solojärven savotan aikana 1952 jouduttiin peräämään palkkasaatavia. Savotoiden johtajien äkkinäisyydestä johtuen työmaalla harrastettiin vilunkia ja savottamiehiltä jäi palkkoja saamatta. Saatavia yritettiin periä konkurssiin ajautuneelta yhtiöltä. mutta siihen tarvittiin takauksia, joita ei ollut aivan helppoa saada. Työntekijöitä alettiin kouluttaman ammattiyhdistystoimintaan järjestämällä kursseja ja muuta koulutusta. Tietämystä saatiin lisää, kun kuntaan palkattiin taloustoimeen henkilöitä, joilla oli ay-osaamista.
Kola, Oiva
Mansikka-Aho, Vilho
Lallajärvi
Lallajärvi sijaitsee Paatsjoen takana, Norjan ja Petsamon rajalla. Siellä oli pieni koulupaikka, jossa oli paljon lapsia. Laura jäi kotimieheksi, kun perheen vanhemmat lähtivät heinäntekoon kauemmaksi. Laura jäi kuukaudeksi pitämään koulua, kalastamaan, marjastamaan, hoitamaan karjaa ja taloutta yhdessä lasten kanssa.
Miessijoki
1940-luku
Niilo Ranttila kertoo Lemmenjoen kullan löytymisestä syyskuussa 1945 ja sitä seuranneesta kultaryntäyksen tapahtumista. Lemmenjoen kultaryntäys ajoittui vuosille 1948-1950 ja parhaimmillaan kultaa oli kaivamassa jopa 200 henkeä. Monet olivat varustautuneet heikosti ja joutuivat lähtemään vähin äänin takaisin. Niilo pärjäsi hyvin kesätienesteillä, eikä hänen tarvinnut talvisin tehdä töitä. Elämä kultakentillä muistutti välillä villin lännen meininkiä ja Niilollakin oli varuilta mauseri tyynyn alla. Haastattelu sisältyy kaksiosaiseen radio-ohjelmaan, joka tehtiin Lemmenjoen 40 -vuotisen kullankaivuun kunniaksi.
Menesjärvi
Kangasniemi, Ville
saamen kieli
inarinsaame
Ensimmäisessä koulupaikassa Menesjärvellä puhuttiin suomea, myös lapset osasivat suomen kielen. Seuraavassa koulupaikassa lapset puhuivat inarinsaamea, tunturisaamea ei Inarissa tuolloin puhuttu. Vanhemmat lapset toimivat tulkkeina opettajan ja oppilaiden välillä. Lapset opettivat opettajalle saamen kielen.
Lapsuus- ja koulunkäyntimuistoja Tirrossa
Riutula
Tirro
Ranta, Mari
Sarre, Jari
Hakovirta, Matti
Hakovirta, Maija
Mattus, Eino
Mattus, Reino
Mattus, Erkki
karvakenkä
koulunkäynti
metsätyö
kenkäheinä
ruokatalous
käpyjenkeräys
Jouni Mattus muistelee lapsuuttaan ja koulunkäyntiä Riutulassa. Mattuksen perhe asui aluksi Tirrossa, talossa jossa ei ollut sähköjä. Yhdessä talossa oli puhelin, jota käytettiin harvoin. Asiat toimitettiin mieluummin käymällä paikan päällä. Lasten tehtävänä oli auttaa vanhempia kantamalla vettä ja puuta pyykinpesupäivinä. Kotona oli käytössä polttomoorilla toimiva pesukone. Tirrosta perhe muutti Sieppiin ja jonkun aikaa asutiiin myös Heikkilän talossa. Riutulassa oli kansakoulu ja asuntola. Saamenkielen käyttöä ei oikein suvaittu, kun pelättiin että lapset juonittelevat. Rangaistukseksi saamenkielen käytöstä sai tunnin sänkyarestia. Kansalaiskoulun Jouni kävi Inarissa ja sieltä päästyään hän meni metsätöihin. Tuohon aikaan ostettiin myös käpyjä, joita keräämällä pääsi hyviin tienesteihin. Ensimmäisen mopon Jouni hankki Vasko-Jussilta. Sillä oli mukavaa kaasutella Inariin. Televisiota käytiin katsomassa Sammelin ja Airamon taloissa.
Mattus, Jouni
Korppila, Marja
Alajoki
leikit
ulkoleikit
kotityö
Lasten tehtävänä oli auttaa vanhempia kotitöiden teossa, veden ja puun kannossa, lehmien lypsyssä sekä lehtikerppujen ja heinänteossa. Työn lomassa käytiin koulua ja leikittiin etupäässä ulkoleikkejä. Myrkkyroona, ruutupelit, piilosillaolo, könkkä ja hyppylauta olivat suosittuja leikkejä. Leikkikaverit löytyivät omasta pihasta, sillä perheet olivat suuria.
Rajala, Aini Amanda
Lehtola, Laura (Laura-täti)
Laura-täti reissasi paljon ja hänen saapumisensa oli aina aavistettavissa, toteaa Matti Lehtola, joka muistelee tätinsä elämää. Asuinpaikkojakin oli peräti neljä, jotka vaihtelivat vuodenajan mukaan.
Lehtola, Matti (Vilho Matti Tapani)
Marasto
Siikajärvi
Pihlajakuru
Korppila, Urho
Wasko, Jouni
Loppukaarre
Ruokanen
Tirron, Jouni ks. Wasko Jouni
Merenluoto, Kari
Turkka, Pekka
Kangasniemi, Väinö
Savottojen loppuessa kesäajaksi Pekka lähtee kullankaivuuseen Wasko Jounin ja Korppilan Urhon kanssa. Ensimmäisenä kesänä kaivuu aloitetaan Marastosta, josta siirrytään Jäkäläpäälle Pehkosen ojana tunnettuun paikkaan. Lopulta he päätyvät Loppukaarteen valtaukselle, jossa saavat luvan kaivuuseen, mutta ehtona on, että Pekka ja Urho rakentavat kämpän. Se valmistuukin seuraavana kesänä. Kultaa tulee mukavasti Ensimmäisen kesän uurastuksen tuloksena kultaa on jo 500-600 g, jota Urho lähtee myymään. Kaivajien palkkio ensimmäisen vuoden saaliista jää niukanpuoleiseksi, mutta seuraavina kesinä kullanmyynti onnistuu ja päiväpalkoista tulee hyviä. Pekan mukaan kulta on tarttunut vanhoihin uomiin rinteille ja erityisen hyvä kaivuualue on Lemmenjoki, Jäkäläpää Miessin kolmio. Suurin Pekan saama hippu on painanut 34 g. Pysyväksi muistoksi kullasta on jäänyt äidin vihkisormus. Kulta-alueilla oli runsaasti myös erilaisia jalokiviä kuten korundeja ja granaatteja. Niitä ei osattu ottaa tuolloin talteen ja arvokkaat kivet jäivät maastoon.
Morottaja, Pekka
Njurgalahti
poronhoito
turismi
Ruska-aika Lemmenjoella on kiireistä aikaa, turistit ovat löytäneet Lemmenjoen. Suurin osa matkailijoista käy päiväseltään veneellä reissun Kultasatamassa. Turismi, poronhoito ja kullanhuuhdonta sopivat hyvin samalle paikkakunnalle kun yhteisymmärrystä löytyy, joskin paliskunnan alueella esiintyy myös eriäviä mielipiteitä asioista.
Jomppanen, Olavi
Linnunpyynti, savottatarvikkeiden kuljetus Ahvenjärvelle
Syväjärvi
Martinkämppä
Rahajärvi
Kirakkajokisuu
Akujärvi
Ahvenjärvi
Hammasjärvi
Seppänen
Rahkola
Leimauksen yhteydessä oli toisinaan mahdollisuus myös pyytää metsän riistaa. Hyvällä lintukoiralla saattoi saada useampia lintuja kerralla. Svante Kangas kertoo myös rakennustarvikkeiden kuljetuksesta Ukonjärven Martinkämpältä Rahajärven kautta Ahvenjärvelle lähelle Hammasjärveä.
Nangujärvi
Hirvasvuopaja
Kiviniemi, Johan Petter (Jussapekka)
Kiviniemi, Yrjö Johannes (Hannes)
Mannermaa, Kauko
nuottakalastus
verkkokalastus
karhunpyynti
Matti Huru kertoo kalastuksesta ja luontaistaloudesta, jota harjoitettiin Kattajärvellä alkuaan Ruukinpirtin maisemissa, jonne hänen vanhempansa olivat asettuneet asumaan v. 1921. Luttojoki lähivesistöineen oli kalarikasta aluetta aina metsäautotieverkoston rakentamiseen saakka. Kalastusta harjoitettiin verkoilla, nuottaamalla, tuulastamalla ja heittokalastamalla. Saalismäärät olivat runsaita ja kalat suurikokoisia. Kalat säilöttiin suolaamalla pyttyihin ja näin saatiin särvintä talvea varten. Kalajuttujen lomassa Matti Huru intoutuu muistelemaan myös ensimmäistä ja viimeistä karhunmetsästyskokemustaan.
Huru, Matti
Pautamo, Jarmo
Petsamovuono
Petsamo
Gemoff, Jyrki
Sergejeff, Taneli
kiilanuotta
lohi
Lohenpyynti on ollut hyvin tärkeä elinkeino Petsamossa. Kolttasaamelaisilla oli yksinoikeus pyytää lohta Petsamovuonossa. Vanhin pyyntimuoto oli harvalla eli suurisilmäisella verkolla pyynti. Harvallapyynti muistutti pesäpyyntiä ja siitä on ilmeisesti kehitetty myöhemmin käytetyn kiilanuotan rakenne.
Sergejeff, Kiril
Lukkarikatekeetta Heikki Mattus, pula-aika 1917-1919
pula-ajat
vuosi 1918
Kunnan koulutoimi alkoi Inarissa vuonna 1902. Heikki Mattus oli lukkarikatekeetta, kiertävä opettaja jolla oli erinomaisen hyvä lauluääni. Vuosina 1917-1919 oli pula-aika, elintarvikkeita ei juuri ollut. Ihmiset elivät kalalla, marjoilla ja petäjällä. Kortilla sai "kaurankuoria", joista sihtaamalla sai jauhoja.
Lumikiitäjä korvasi postinjakelun porolla ja veneellä
Salminen, Oskari
postimiehet
postinjakelu
lumikiitäjä
Posti-Matti saattoi ennakkoon sovituissa paikoissa jättää postia jopa puunhaaraan. Tämä herätti kanssamatkustajissa joskus ihmetystä. Postinkuljetus veneellä ja poroilla loppui 1954. Tämän jälkeen, ennen Sevettijärven tien valmistumista ja postiautoa, postia ja matkalaisia kuljetettiin lumikiitäjällä. Sitä kuljetti Oskari Salminen.
Sarre, Anni
Lumilampi, Väinö
Ruotsalainen, Eero
sota-aika
naiset
Lumilammen Väinö joutui kiipeliin naisten kanssa, häntä piiritti kolme naista. Kun hän meni naimisiin yhden kanssa, niin sisko tuli perässä. Ruottalan Eero alkoi tapailemaan tätä Aliisaa, siskoa ja meni naimisiin. Väinö oli naimisissa kuolemaansa saakka.
Katajamaa, Aukusti
Luonnonlääkintämenetelmät ja elämänkierto
Huuhkaja
Kittilä
Sodankylä
Kaalimaa
Riestola, Maria
Tanhua, Hanna
Tanhua, Tuomas
Punttila
Laitinen
Kyrö, Hermanni
Mikkola, Maria
Kiviniemi, Heikki
kuppaus
tuohenjulmu
pihka
parantajat
luonnonparannus
kansanlääkintä
synnytys
hautauspalvelu
kuolema
1900-luvun alussa Inarissa turvauduttiin vaivojen hoidossa luonnonmenetelmiin. Pihkaa käytettiin yleisesti haavan hoitoon ja hammassärkyyn. Tuohenjulmulla parannettiin pieniä haavoja ja sitä käytettiin myös ajoksen hoidossa. Lämpimään saaviin mentiin kun niveliä ja selkää särki. Kuppareita, lapsenpäästäjiä ja ruumiinpesijöitä oli joka kylässä. Jos jokin suurempi tauti yllätti niin silloin lähdettiin Kittilään tai Sodankylään lääkäriin. Inariin, nykyiseen Inarin Kirkonkylään saatiin ensimmäinen lääkäri vuonna 1919. Inarin kirkolla oli myös hautausmaa, jonne vainajat kuljetettiin haudattavaksi. Kuvassa Enok Niemelä vuonna 1926 "nuoren liivin aikana".
Niemelä, Mikko Enok
kämpät
Ensimmäiset savottakämpät olivat matalia ja kolme ensimmäistä hirsikertaa oli kaivettu maan sisälle. Kämpissä oli maalattia, joka oli lämpötaloudellisesti parempi ratkaisu kuin puulattiat. Seinät oli tiivistetty sammaleella. Joskus miehet repivät niitä irti, jotta ilmanvaihto saataisiin paremmaksi. Talvella ilmanvaihtoa oli liiankin kanssa, sillä aamulla miehet heräsivät pää kuurassa. Tästä asiasta myös valitettiin, kun kämppätarkastaja Augusti Puhakka saapui tarkastuskäynnille. Myöhemmin kämpät rakennetiin suuremmiksi, 8 x 8 kokoisiksi. Niihin sopi kolmekymmentä miestä ala- ja yläritsille. Kämpät lämpisivät aluksi piiseillä, mutta myöhemmin ne korvattiin kaminoilla. Maalattioistakin luovuttiin miesten vaatimuksesta.
Törngvist, Dagmar
Kreivi, Erkki
Kahma
koulu
rakentaminen
hevonen
Ivalossa rakennettiin koulua. Koululla oli hevosmies Karigasniemeltä, joka hoiti hevostaan huonosti, eikä koskaan pessyt sitä. Hevonen oli vaalea ja likaisena rumannäköinen. Niinpä pojat maalasivat hevosen eräänä yönä. Toisessa tarinassa Kahma yritti pitää savottaa, mutta ei kyennyt siihen. Savotta alkoi mennä konkurssiin eikä metsureiden palkkoja pystytty maksamaan.
Nautsi
Nautsijärvi
Jänkkävaara
kuorma-autoliikenne
kuorma-autonkuljettajat
Rönkön kivi
Palokankaan veljeksillä Arvolla, Samulilla ja Tuomaksella oli kaikilla kuorma-autot, joita käytettiin 1930-luvun alkupuolella vain kesäisin. Talveksi autot laitettiin pukin päälle ja lähdettiin savottatöihin. Kuorma-autolla tehtiin myös hupiretkiä Inariin, Jänkkävaaraan ja tunturiin. Auton lavalla istuttiin kuin kyyhkyset orrella, eikä virkavalta puuttunut matkustamiseen. Tavarankuljetusreissuja tehtiin myös Petsamoon. Eräänä myöhäissyksynä Sammun auto levisi Nautsijärven jängän laidalle. Kyydissä olleet tavarat kuskattiin hevosilla Petsamoon ja kyytimies jäi korjaamaan autoa. Käsistään kätevä mies sai auton kuntoon ja pääsi takaisin kotiin.
tienrakennus
Petsamon tien rakentaminen kesti 40 vuotta. Tietä rakennettiin lapioilla ja hakuilla, apuna olivat hevoset ja kärryt.
Nikula, Onni Armas
Hammastunturi
Kaitamojärvi
Veikko
hirvi
metsästys
ruokamyrkytys
mahataudit
Kertoja lähtee Veikon kanssa Kultalaan hirvenpyyntiin. Mukana on kaksi härkää ja reet, on rekikeli. Mukana on evästä, mutta yksi lenkkimakkara sattuu olemaan pilaantunut ja sen syömisestä seuraa kova vatsatauti ja matkanteko viivästyy. Lopulta miehet saavat ammuttua kaksi hirveä ja suunnattomalla vaivalla saavat kuljetettua lihat pois erämaasta. Hirvenpyyntireissu ei ollut helppo.
Nikula, Lasse
Ukonjärvi
Mattiäijä
Morottaja, Juhani
asuinpaikat
1800-luku
Tarinassa kerrotaan vanhoista asuinpaikoista. Vanhat asuinpaikat oli rakennettu vesistöiltä piiloon. Niitä ei vesillä liikkuja voinut nähdä, mutta niistä oli mahdollista seurata vesillä liikkujia.
Markkanen, Kari
Ruittuäytsi
karhu
Matti ja Antti olivat Ruittuäytsillä. Oli kevät ja suuria pälvipaikkoja. Matti näki unen, että he ampuivat viisi karhua. Kun Antti lähtee kävelemään, hän näkee useita karhuja kallion päällä makaamassa. Matti ja Antti saivat ammuttua neljä karhua, viides pääsi pakoon. Näin uni melkein toteutui.
Sikovuono
Castren, Aki
Karppinen, Eenokki
Sieppi, Eevertti
Tarina kertoo metsänhoitaja Aki Castrenin tarkastusmatkasta savotalle.
Arrela, Lauri
Kähkönen, Esko
Metsäpalo, simpukoita ja savottamiehiä : loppuu kesken
Luttojoki
Kessi
Nanguniemi
Nohkimaoja
Kirakkajoki
Suorsapää
Ivalon majala
Torkojoki
"Pastori"
"Punaniska"
Lehtonen, Kalle (Isäntä-Lehtinen, Lehtokalle)
metsäpalot
sammutus
simpukat
Tarina kertoo kuinka savotoissa ja metsäpalojen sammutusreissuilla kalastettiin haukia joesta ja löydettiin simpukoita, raakkuja. Joku saattoi löytää helmenkin.
Metsäpaloja ja tulvia, lehmät laitumelle
tulvat
lehmät
Talvet olivat lumisia ja kylmiä. Kesäaikaan oli kovia ukonilmoja, ukkonen sytytti runsaasti metsäpaloja. Sammutustyö oli raskasta. Sammutustyöhön oli miesten lähdettävä vaikka kesken omien heinätöiden. Tulvat olivat suuria ja kun jäät lähtivät liikkeelle joutuivat ihmiset ja karja siirtymään tulvan alta pois. Varsinkin Huuhkajan kylässä oli hätä tulvan takia.
sotavangit
vankileirit
Esko Mannermaa muistelee kuinka hän aloitti metsurin uransa v. 1943 15-vuotiaana poikasena Solojärven metsätyömaalla. Työtehtävänä hänellä oli pääasiassa kuormien anto ja latvusten katkominen. Työmaalle lähdettiin syksyllä ja kotiin palattiin vasta vapun tienoilla. Puiden kaadosta huolehtivat venäläiset sotavangit, jotka tekivät ahneesti töitä ruokansa eteen. Vangit marssitettiin aamulla rivissä yhden vartijan valvomana päivittäiselle työmaalle, joka päättyi kello 15 maissa. Muona oli heikkoa niin metsureilla kuin vangeillakin. Ravintona oli pääasiassa laardikastiketta ja perunaa. Työvälineinä savotalla olivat justeerit. Inarin kunnassa asuvat savottamiehet saivat käyttöönsä työmaalle mennessään ruukin (Metsähallituksen) omistaman hevosen, jonka oli mahdollisuus ostaa itselleen työtä vastaan.
Mannermaa, Esko
Metsätyön luonne, ankaruus ja kannattavuus
metsätyöt
metsurin työ
Haastattelun alussa Esko Mannermaa kuvaa nuoren miehen ensikosketusta savottatöihin ja saapumista savottakämppään jurojen savottajätkien joukkoon. Esko Mannermaa ja Vilho Mansikka-aho keskustelevat metsurin työn raskaudesta ja työmotivaatiosta. Tuottavuutta tarkastellaan lyhyellä tähtäimellä ja työntekijälläkin on usein mielessä vain tilipussi. Tästä on seurauksena metsureiden lyhyt työura, joka päättyy usein jo 40 -vuotiaana. Esko Mannermaan mielestä työssä pitäisi pitää taukoja ja huolehtia muutenkin omasta kunnosta.
Mikkolan Heikun ja Karisaaren Vihtorin hauet
Petäjäsaaren vuopaja
Mikkola, Heikki (Heikku) Rudolf
Karisaari, Vihtori
vetouistelu
Mikkolan Heikku sai aikoinaan niin suuren hauen, että hän tuli sitä Veskoniemeen näyttämään. Samalla hän oli kertonut kamppailusta kalan kanssa. Hauenpyytäjän herkkua olivat pää, suolet ja maksa. Samoin Karisaaren Vihtori sai tarpomalla suuren hauen, suolasi sen ja myi Inariin Nykäsen kauppaan.
Mannermaa, Vilho (Aapo Vilho)
puunkorjuu
mittaus
puunleimaus
Metsurin työ on muuttunut paljon siitä kun kertoja aloitti poikasena metsätyöt. Saksimiehet, jotka hoitivat mittauksen vielä 1950-luvulla ovat jääneet historiaan ja metsurit hoitavat mittamiehen työt itse. Mittaamisessa on otettava huomioon monia asioita ja joskus sattuu virheitä, jos pinoon sattuu vaikkapa liikaa lahopuuta. Mannermaa oli piipahtanut 1970-luvulla myös Ruotsissa paperitehtaalla, mutta todennut ettei työ sovellu metsurin vapaaseen työrytmiin tottuneelle ja vesistöjen ääressä syntyneelle. Niinpä hän palasi takaisin metsurin hommiin. Raitis ilma ja oma vapaus ovat metsurin työn hyviä puolia.