Ronkajärvi
Ukonjärvi
Eenokki
Nuoran, Petteri
Lukkari, Sammeli
Pekkala, Mikko
poroerotus
Tarina kertoo erotuspaikalla tehdyistä porokaupoista. Poronlihalla oli kysyntää ja kauppoja tehtiin, kun vain hinnasta päästiin sopimukseen.
Maunu, Onni
Mansikka-Aho, Vilho
Rönkön kivennosto ja paini veljensä kanssa
Sonkajärvi
Rönkönkivi
Inari
Ivalo
Rönkkö, Tuomas
Tuomas Rönkkö oli harvinaisen kookas ja voimakas mies. Hän oli kotoisin Sonkajärveltä ja tuli Ivaloon maantien tekoon. Tarina kertoo kuinka hän nosti ojasta valtavan kiven miesvoimin. Tapaus oli sen verran harvinainen, että kiveä alettiin kutsua Rönkönkiveksi. Voimamiehelle tapahtui kaikenlaista elämän varrella. Eräällä putkareissulla hän joutui painiotteluun miehen kanssa, joka osottautui hänen veljekseen.
Kangas, Svante
Salo, Martti
papit
rovastit
Rovasti Räme paransi hevosen kipeytyneen jalan käydessään Akuniemessä. Talon tytölle hän antoi häälahjaksi keksipaketin ja neuvon olla suuttumatta yhtäaikaa. Tämä olikin paras lahja minkä Anni oli häälahjakseen saanut.
Sarre, Anni
Vaattovaara, Merja
Petsamo
Liinahamari
Trifona
pula-ajat
kahvilat
Rouva Blomqvistin omistamassa ruokalassa söi päivittäin 90-100 miestä. Leivät, pullat ja ruoat tehtiin itse ja siinä sivussa hoidettiin lehmiä. Paistamiseen tarkoitetut uunit sijaitsivat ulkona. Työpäivät olivat pitkiä aamuviidestä iltakymmeneen. Omistajan lisäksi ruokalassa työskenteli kaksi apulaista, joten kiirettä riitti. Ruokatarvikkket noudettiin aluksi Trifonassa sijitsevasta tukkukaupasta ja myöhemmin Liinahamariin valmistuneesta suursatamasta. Väkeä Petsamoon oli tullut eri puolilta Suomea, koska siellä ei tarvinnut maksaa veroja ja elintarvikkeet olivat tullivapauden takia halpoja. Pula-aikana 1930-luvulla ei tarvinnut nähdä nälkää, vaikka työtä ei riittänytkään kaikille.
Niemi, Kerttu
Jefremoff, Irja
Hoikkaniemi
Koppelon vanha koulu
Ruottukan koulu
Kaaperi
Kyrö, Ville
Hakosalo, Anna-Liisa
Koppelon vanhalla koululla, jota kutsuttiin myös Ruottukan kouluksi oli kova kuri ja järjestys. Monenlaisia tapahtumia sattui, kun lapset asuivat ja opiskelivat samassa rakennuksessa viikkoja, jotkut jopa kuukausia ennenkuin pääsivät käymään kotona. Hoikkaniemen tila oli mainio asuinpaikka lapselle. Heikki Kyrö oli ostanut vanhan kentän Kaaperiksi kutsutulta yksinelävältä mieheltä ja aloittanut asuinpaikan rakennustyöt, jotka Esko Mannermaan isä saattoi loppuun. Kertomuksessa vilahtelee myös kaksi itävaltalaista poikaa, jotka vierailivat Mannermaan kotona.
Mannermaa, Esko
Inarijärvi
Pulmankijärvi
Utsjoki
Karigasniemi
Nellim
Tervaniemi, Alarik
Lampinen, Mikko (Lampinen)
Palokangas, Leevi
Palokangas, Hermanni
Heikkelinneiti
Kantojärvi
hautajaiset
ruumis
hautauspalvelu
Hautauspalvelujen tarjoaminen ja arkkujen välitys siirtyi Lyydia Palokankaan tehtäväksi Leevi Palokankaan kuoleman jälkeen. Sairaalassa kuolleet vainajat laitettiin arkkuun hoitajien toimesta, mutta sairaalan ulkopuolella kuolleet toimitettiin Palokankaalle Lyydian käsiteltäviksi. Joskus kylmässä kangistuneita ruumiita jouduttiin sulattelemaan saunassa, sillä niitä ei saanut muutoin laitettua arkkuun. Hautauspalveluun kuului arkkuunpanon lisäksi, seppelten sitomista ja hautajaistarjoilun järjestämistä.
Palokangas, Lyydia
Ryöstetystä poropaimenesta uittomieheksi
Tsarmijärvi
Talasjärvi
Tullujärvi
Mustola
Reisivuono
Akujärvi
Lounajärvi
Luttojoki
Nuorttijärvi
Solojärvi
Kuola
Tuuloma
Nivankylä
Ristikenttä
Muurmanski
Anteri
Korvanen
Mutenia
Vuotso
Nuorttijoki
Laanilan Majatalo
Hietajärvi
Paatsjoki
Könkäänjärvi
Kattajärvi
Rajajooseppi
Piilola
Akujärvi, Aleksi
Hänninen, Eemeli
Lukkari
Maununen, Matti (Maunusmatti)
Ponku
Suvirinne
Morottaja, Juhani
Sormunen, Uuno
Sarre, Uula
Hietajärvellä poropaimenenena ollut Pekka Svendsen joutui aseistettujen porovarkaiden yllättämäksi ja hänet vietiin pulkkaansidottuna Juhani Morottajalta ryöstettyjen porojen kanssa Venäjälle. Henki luvattiin säilyttää, jos hän ei karkaisi. Venäjällä Pekka myytiin savottatyömaalle rengiksi hakkurintyöhön. Työstä maksettiin palkkaa ja työmaa-aikana tuli käytyä hiihtämällä Murmanskissa asti. Tarkoituksena oli päästä legioonalaisia kuljettavalla laivalla kotiin, mutta se oli kerennyt jo lähteä satamasta. Kotiin piti kuitenkin päästä ja hän hiihteli omatekoisilla suksilla pääsiäisen aikaan Ponkun pojan kanssa Vuotsoon ja sieltä edelleen Ivaloon. Isän mukana tuli käytyä pari vuotta Reisivuonossa töissä, mutta sieltä palattiin Kessijärvelle, kun isän siskon perheen talo oli jäänyt tyhjäksi perheen jäsenten kuoltua espanjantautiin. Ivalossa Svendsen toimi kapteeni Suvirinteen renkinä ja pestautui lopulta uittomieheksi Paatsjoen savottatyömaalle.
Svendsen, Pekka
Luostarinen, Usko
Saha tuotti sähköä Nellimissä jo 1930-luvulla
Salmijärvi
Maaselän tunturit
Hilli, Runar
sahaus
sahalaitokset
sahatavara
sähköhuolto
sähköistys
höyrykoneet
Inari-yhtiö
Nellimin saha tuotti sähköä yhtiön omiin tarpeisiin jo 1930- luvulla. Höyrykoneiden kapasiteetin ja tekniikan lisäämisen avulla voitiin vastata tuotannon kysyntään ja laajentaa sähkönjakelua myös lähitaloihin. Erityistä linjaverkostoa ei kuitenkaan rakennettu. Saha kävi kahdella tuurilla, joten sähkön saantiin ei tullu isoja keskeytyksiä. 1940-luvulla saksalaiset hyödynsivät sahan tuottamaa sähköä mm. rakentamassaan elokuvateatterissa, johon kyläläisetkin pääsivät. Sahaustoimintaa laajenneettin rakentamalla kuivaamo ja puusepänverstas. Inari-yhtiö tuotti lautatavaran lisäksi rakennus- ja sisustustarvikkeita. Tuotanto meni lähinnä omalle paikkakunnalle, mutta yhtiöllä oli kuljetuksia varten kaksi omaa autoa ja 2-3 vierasta kuorma-autoa. Sota-aikana sahan pilli varoitti ilmapommituksista ja joinain päivinä pilli soi jatkuvasti. Saha paloi osittain talvisodan aikana, mutta se saatiin tuotantoon rauhan palattua.
Hilli, Karl Daniel
Leiritie
sotavangit
vankileirit
sota-aika
Koulutie sota-aikana oli vaaroja täynnä. Ilmapommitusten aikana piti suojautua saksalaisten kaivamiin poteroihin, sillä asutus oli hyvin vähäistä Leiritien ja Koppelon kansakoulun välillä. Nykyisen urheilukentän paikalla sijaitsi saksalaisten tukikohta, jossa pidettiin sotavankeja. Vangit hoitivat vesikuljetuksia sairaalaan ja rajavartiostoasemalle. Vesi haettiin Irman kotitalon vinttikaivosta. Eräällä vedenhakureissulla tuli taas ilmapommitus ja tutuksi tullut saksalainen vartiosotilas kuoli. Pommituksesta pelastuneet vangit juoksivat hakemaan sairaalasta apua, mutta se oli myöhäistä. Avun hakeminen kuitenkin kertoi, että vartiosotilaiden ja vankien välit olivat hyvät.
Kukkola, Irma Anneli
Saksalaisten huoltokeskus Akujärven kankaalla
huoltorakennukset
jatkosota
toinen maailmansota
saksalaiset
elokuvateatterit
Saksalaiset rakensivat v. 1942 huoltokeskuksen Akujärvelle Petsamon ja Luton rintaman ammus- ja muonahuoltoa varten. Huoltoalue oli huolellisesti suunniteltu ja varustettu ilmatorjuntaa ja mahdollista hyökkäystä varten juoksuhaudoilla ja poteroilla. Alueella sijaisti 40 elementeistä rakennettua parakkia, joissa oli asuinhuoneita, ruokala, elokuvateatteri ja eläinsuojia. Saksalaissotilaiden lisäksi myös paikalliset saivat osallistua elokuvanäytöksiin, joiden sisältö oli pääasiassa sotapropakandaa. Huoltokeskus poltettiin saksalaisten vetäytymisen yhteydessä v. 1944. Sodan jälkeenkin alueella jouduttiin sammuttamaan metsäpaloja, kun maastoon jääneet fosforiammukset syttyivät palamaan. Akujärvellä on vieläkin nähtävissä jäänteitä huoltokeskuksesta.
Huru, Matti
1920-luku
suvut
asukkaat
Haastateltava muistelee keitä asui Salmijärven rannalla ennen 1920-lukua. Salmijärvellä oli useita suomalaisia sukuja ja taloja ja myös jonkin verran norjalaisia.
Portti, Kristian Lennart
Rensujeff, Kaija
Pihtijoki
Sodankylä
Pyhäselmi
Silmävaara
Lukkari, Sylve
Törmänen, Manu
Alakorva, Eemeli
savotat
metsätyöt
kämpät
Pula-aikana Inarissa ei ollut savottatyömaita, joten Törmäsen miehet Eenok Niemelä, Sylve Lukkari ja Manu Törmänen lähtivät savottahommiin Sodankylän Pihtijoelle. Kämppäolot olivat alkeelliset eikä ruokakaan ollut kovin monimutkaista. Pääasiallista ravintoa oli läski ja poronliha. Saunominen ja asiointi tapahtui kymmenien kilometrien päässä sijaitsevassa ruukinpirtissä. Kuvassa Enok Niemelä vuonna 1926 "nuoren liivin aikana".
Niemelä, Mikko Enok
Savotoilla tehtiin töitä ja vapaa-aikana pelattiin korttia
Ruukinpirtti
Kessi
Peltonen, Eelis
Peltonen, Uuno
Karisaari, Felix (Henrik Felix)
Mutenia, Frans Toivo (Franssu)
Sarre, Matti Antinpoika (Kauppa-Matti)
korttipelit
liipisavotta
metsähakkuu
lakot
Armas Peltosen savottamiehen ura alkoi sahurina Vellijärven savotalla 1930-luvun alussa. Seuraavana vuonna työ jatkui Kessissä, josta puut uitettiin keväällä Inarijärveltä Paatsjokea pitkin Norjaan Pasvikin sahalle. Sieltä puut rahdattiin Eurooppaan, etupäässä Englantiin. Savotoilla oli miehiä eri puolilta Lappia: Muoniosta, Torniosta, Tervolasta, Sodankylästä ja jopa Pietarsaaresta saakka. Ensimmäinen savotta oli ns. liipisavotta, jossa liipiveistäjät olivat kaikki ulkopaikkakuntalaisia. Työvälineinä olivat kirveet, justeerit ja pokasahat. Savotoilla saattoi olla kerralla 350-400 hevosta, ja toinen mokoma miehiä. Kessin savotan aikana osa miehistä kortteerasi Kauppa-Matin pirttissä. Ruoantekoa varten taloon oli palkattu kokki, mutta monet söivät omasta pussistaan. Kauppa-Matti oli ahne kortinpeluulle ja iltaisin katsottiin korteilla kuka kuittaa potin. Kortinpeluu oli oikeastaan ainoa harrastus savotoilla ja ahneet ammatipelurit olivat tästä tietoisia. Kerran Kauppa-Matti palasi peluureissulta pelkät alusvaatteet päällään ja siinä rytäkässä oli mennyt myös hänen tyttärensä Inkan uusi peski. Pula-aikana tienestit olivat vähäiset ja monet miehet jäivät kokille "navasta kiinni". Kessin savottojen aikana mentiin yksissä tuumin lakkoon tienestien parantamiseksi ja siinä myös onnistuttiin.
Peltonen, Armas
Soikkonen, Aira
Kangasniemi, Frans
Inarissa oli ennen sotaa isot savotat. Pula-aikana haettiin töitä Sodankylän puolelta, mutta työvoimaa oli paljon ja töitä oli vaikea löytää. Inari oli 1920-luvulla pieni kylä, vain muutama talo. Tie tehtiin 1924, silloin tuli myös ensimmäinen auto. Talvisodan aikana väki oli evakossa, sodan jälkeen kylä oli poltettu. Järvessä oli kuitenkin hyvin kalaa.
Nikula, Onni Armas
Lehtonen, Kalle
ruokatalous
Villinä talvena lakkolaiset polttivat yhtäaikaa kaksi sunaa. Toinen palo Tsarmijärvellä ja toinen Kirakkavuonossa. Lakkolaisten tarkoituksena oli saada palkankorotusta. Tsarmijärven savotalla hakattiin jopa 450 000 tukkia. Ruokapuoli oli melko yksipuolista, sillä savotalla ei ollut kokkia.Savotoilla syötiin pääasiassa läskiä ja poronlihaa. Savotan ruokahuollosta vastasi isäntä Lehtinen, jonka toimittamat perunavarastot piti saada turvaan saunapaloista.
Katajamaa, Aukusti
Sillivuosi 1932, Höyhenjärven vihainen emäntä
Höyhenjärvi
Petsamovuono
Kalajoki
Sarre, Martti
Höyhenjärven, emäntä
kalastus
silli
vuosi 1932
veneet
Haastateltava kertoo kalastuksesta Petsamovuonolla. Vuosi 1932 oli mahtava sillivuosi, silloin tuli kerrankin 600 kg yhdestä verkosta. Höyhenjärven vihainen emäntä oli leski, kunnes sitten meni yhteen Martti Sarre -nimisen saamelaisen kanssa.Elämä ei aina ollut auvoista. Kerrankin emäntä ja poikansa edellisestä liitosta laskivat Sarren kaivoon, jossa ei kuitenkaan ollut vettä. Ohikulkija kuuli avunhuudot ja niin onneton pääsi kaivosta pois. Emännän pojat kuolivat kuka mitenkin, erikoisilla tavoilla.
Sirpalemänty ja Huuhkajapäänpaistaman vankileiri
Saariselkä
Tankapirtti
Huuhkajapäänpaistama
Vuomaselkä
Kertoja muistelee linja-automatkallaan kuulemaansa tarinaa sodanaikaisesta sirpalemännystä ja savottakokkina tietoonsa tullutta Huuhkajapäänpaistaman vankileiriä.
Nurkkala, Toini Inkeri
Sodan aikana sairaalassa töissä, kalastus Ivalojoella
Ivalojoki
haavoittuminen
sairaalat
sairaanhoitajat
Ivalon sairaalassa oli sota-aikana töissä ensin kolme hoitajaa, myöhemmin kaksi. Ensimmäisten haavoittuneiden tulo oli suuri järkytys, sitten tilanteeseen oli pakko yrittää totutella. Töitä tehtiin viikko öisin, viikko päivisin. Ivalojoki oli kalaisa joki. Kyläläiset laittoivat verkkonsa yhteen, niistä tehtiin jata ja saalis jaettiin kaikkien kesken.
Kyrö, Ida
Nemtsinkoff-Körkkö, Tarja
Norja
Suolisjärvi
Nautsi
Nangujärvi
Kirkkoniemi
Pitkäsalmi
Arhipoff, Heikki
Mannermaa, Mikko
Bono, Laura (Moppe-rouva)
talvisota
Haastateltava muistelee sota-ajan tapahtumia Petsamon seuduilla, saksalaisia ja venäläisiä, sekä evakkoonlähtöä Norjan puolelle.
Mahlatti
Paksuvuono
Arkangel
Koivula, Matti
Kola, Eelis
Jatkola, Eelis
vangit
venäläiset
uitto
Saksalaisilla oli Solojärvellä savotta, jolla työskenteli venäläisiä vankeja. Puut uitettiin Mahlatista Paksuvuonoon ja Nellimiin, joissa oli sahalaitokset ja siitä edelleen todennäköisesti Petsamoon asti. Saksalaisilla oli kahdenkannettavat moottorisahat.
Sota- ja evakkoajan muistoja, venäläiset luottovangit
Ylivieska
Lutto
Kangasniemi, Veikko
evakuointi
1940-luku
Haastateltava muistelee sota- ja evakkoaikaa. Rintama oli Lutolla ja kotiväki evakuoitiin Ylivieskaan. Ylivieskassa heidät sijoitettiin isoon maataloon.
Paadar, Matti
Mattus, Anja
Sammakkoniemi
Vätsäri
Ahvenjärvi
Majavajärvi
Järvenpään majatalo
Koppelo
Pulliainen, "Susi" Erkki
Peltonen, Nikodemus
metsästys
myrkyt
ansat
susi
pyynti
Sudenpyynti on kärsivällisyyttä vaativaa hommaa. Niinpä poromiehet, joilla ei ollut aikaa susijahtiin kirjoittivat Koppelossa asuvalle ammattimetsästäjälle Nikodemus Peltoselle susilaumoista, jotka olivat hyökänneet porojen kimppuun. Peltonen oli saanut suden ja muun riistan pyyntioppia Pohjois-Norjassa, josta hän kulkeutui ulkomaalaisille asetetun pyyntikiellon jälkeen Inarin Koppelon kylään. Sudenpyynnissä käytettiin 1900-luvun alkupuolella myrkkykapseleita ja loukkuja. Susikantaa verotti myös aika-ajoin riehunut penikkatauti, joka vei susien lisäksi kettuja ja metsästyskoiria. Nikodemus Peltonen sai kaikkiaan 72 sutta, mikä lienee tämän lajipyynnin Suomen ennätys. Isä Peltonen siirsi metsästystietoutensa pojalleen Eelikselle, joka jatkoi pyyntiperinnettä.
Peltonen, Eelis Arvi
Veskoniemi
Fellman, Jakob
sukuhistoria
Tarinassa kuvataan Jakob Fellmannin osuutta Mannermaan sukutaustaan ja sitä miten Paadar sukunimi muuttui Mannermaaksi.
Suomujoen puujumalat ja Utjanan helmireppu
Utjanan koski
Suomujoki
Suonikylä
Utjana
helmenpyynti
Eelis Peltonen oli tunnettu ketun ja ahman pyytäjä, mutta hän harrasti myös helmenpyyntiä Suomujoella vuosina 1910-1955. Suomujoki oli ollut venäläisten helmenpyytäjien pyyntipaikka vuosina 1840-1890, jolloin saaliit olivat olleet hyviä. Kiitokseksi hyvistä saaliista Suomujoen varteen oli pystytetty puujumalia, jotka nyttemmin ovat maatuneet. Tarinan mukaan Utjanan koski oli saanut nimensä Utjana -nimisestä miehestä, joka häipyi hänelle säilytykseen uskotun helmirepun kanssa tiehensä sillä välin, kun toiset kiskoivat venettä kosken ohi.
Luton alue
Haapajärvi
Kulasjoki
Tammijärvi
metsäpalot
hauki
Tarina kertoo suurmetsäpalosta Luton kairassa 1924 ja paloalueen kylvämisestä ja luontaisesta uudistumisesta. Tuolloin Luttojokeen nousi Jäämeren lohi ja joesta sai pyytämällä myös rautua ja muuta kalaa. Kulasjokivarren suuren hauen tainnuttamiseen tarvittiin kaksi uistinta ja pistooli.
ruoanvalmistus
ruokaperinne
hirvi
Rajala, Aini Amanda
Sulkusjärvi
Kontosjärvi
Kessivuono
Nellimöjärvi
Keskimöjärvi
Tsurnuvuono
Hiiriniemi
Kessijoki
Luusua
Saijets, Matti
Paadar, Pekka
Saijets, Juhani
Paadar, Antti
Pekka Svendsen muistelee lapsuuttaan Talasjärvellä ja Nellimin uittohommia ja savottatyömaita.
Talvisodan ajan tapahtumia Koppelossa ja Veskoniemessä
Vesko, Jussi
Suikki, Juho (Jussi)
Kyrö, Juho
Talvisodan alkaessa ensimmäisiä pommeja pudotettiin mm. Koppeloon ja Veskoniemeen. Niitä osui evakkotavaroihin ja Suikki Jussin lehmänlihoihin. Veskoniemessä Vesko Jussi närkästyi pomminpudottajille ja päätti lähteä sotaa pakoon evakkoon.
Mannermaa, Vilho (Aapo Vilho)
Särkikangas
Kemijärvi
pommitukset
Haastateltava oli joukkojensa kanssa Kemijärvellä ruokailemassa, kun venäläiset sotakoneet alkoivat lentää paikkakunnalla ja pommittaa. Suomalaiset vastasivat tuleen, luvatta, koska sotatilaa ei ollut julistettu.
Arrela, Lauri
Parkkina
välirauha
Ennen talvisodan syttymistä 1939 Petsamossa vallitsi epävarma tunnelma. Lapset käskettiin toimittaa ensimmäisenä pois sodan uhan alta. Venäläiset lentokoneet ilmaantuivat taivaalle ruokatunnin aikana ja illalla jouduttiin jo lähtemään kuoma-auton lavalla kohti Tervolaa. Lähtö tapahtui niin nopeasti, että Kertulla jäi saamatta kahden viikon ruokatilit yhdeksältäkymmeneltä mieheltä. Kotiin jäivät myös valokuvat, tärkeät paperit ja muu omaisuus. Välirauhan aikana 1940-1941 väki palasi takaisin ja Petsamossa vallitsi ennenäkemätön toimeliaisuus. Satamat olivat täynnä laivoja ja autot rahtasivat tavaraa koko Suomen alueelle. Kertun ylläpitämästä kioskista korvike ja munkit myytiin sitä mukaa kun niitä kerkesi paistaa. Onnea ei kestänyt kauan, sillä jatkosodan sytyttyä 1941 väki joutui poistumaan Petsamosta, tällä kertaa lopullisesti. Petsamon ajoilta päällimmäiseksi jäi mieleen hyvä toimeentulo, työteliäisyys ja jylhät maisemat. Palkat olivat parempia kuin muualla Suomessa ja elintarvikkeet halpoja, koska Petsamo oli tullivapaata aluetta.
Talvisota keskeytti Lutonkairan puiden kuljetuksen
puunkorjuu
tiekuljetus
Lutonkairassa leimattiin 350 000 runkoa parasta tukkimetsää vuonna 1938. Tätä varten rakennettiin tie, savottakämppiä ja siltoja itärajan tuntumaan Luton ja Luiron välille. Leimikko jäi pystyyn talvisodan alettua. Sodan jälkeen puut kaadettiin ja ne vietiin autokuljetuksena Kemiin ja etelän rautatieasemille sekä Ruotsin puolelle Haaparantaan.
Lemmenjoki
Miessi
Kujala, Esa
Aaltio, Hanski
Pihlajamäki, Heikki
Miessinmaan lahjat ja laulut, tarinointia ja tunnelmointia Miessinmaan kuvernööri Heikki Pihlajamäen kämpässä helmikuussa 1984. Martti Timonen, Seppo J. Partanen ja Hanski Aaltio hiihtivät Lemmenjoelle kiittämään kullankaivajia, joita oli haastateltu Prix Italia palkinnon v. 1983 voittaneeseen radio-ohjelmaan "Oikotie vai elämäntapa, kohtauksia kullasta ja kullankaivajista." Äänitteen alussa Martti Timosen kiitospuhetta, sitten hauskaa sanailua ja väittelyä siitä, voiko maailmasssa olla olemassa alkoholia pulverimuodossa (lentokapteeni Aaltio tiesi sitä saatavan Japanista). Jutustelun lopussa kaksi laulua Aaltion ja Esa Kujalan esittämänä; Laulu Miessinmaan kuvernöörille sekä Kuvernöörin pyöräretki.
Partanen, Seppo J.
Timonen, Martti
ruokalat
ruokala-apulaiset
Kerttu Niemen työura alkoi Petsamon Liinahamarissa ruokala-apulaisena. Hänen veljensä oli kirjoittanut, että pesti olisi tarjolla ja palkkakin oli moninkertainen verrattuna palvelijan saamaan palkkaan Sodankylässä. Ruoanlaitto oli tuttua hommaa, sillä Kerttu oli pitänyt kämppäruokalaa savotoilla isänsä kanssa. Matka uuteen kotipaikkaan taittui postiauton kyydissä syksyllä 1930. Matkanteko oli hidasta, mutta lopulta saavuttiin Trifonaan, josta ruokalan isäntä nouti apulaisensa moottoripyörällä Liinahamariin. Tie oli vasta rakenteilla eikä Liinahamarin kylässä ollut ruokalan lisäksi juuri muuta asutusta kuin muutama turvekammi ja tiemestarin mökki. Myöhemmin, tien ja sataman valmistuttua, asutus lisääntyi ja kylään tuli työmaakaupan lisäksi myös osuuskauppa.
Toisen maailmansodan tapahtumia Petsamossa
Nikkeli
Saksalaisten liikehdintä ennen toisen maailmansodan syttymistä aiheutti Petsamossa kuten muuallakin levottomuutta väestön keskuudessa. Sodan sytyttyä asukkaat evakuoitiin sotarintamalta. Väliarauhan aikana palattiin takaisin kotiseudulle, jossa talot oli poltettu. Koulun kellari tarjosi väliaikaista suojaa niin kertojalle kuin monelle muullekin. Asuminen helpottui kun ruotsalaiset lahjoittivat taloja kotinsa menettäneille. Välirauhan aikana Petsamossa oli paljon työtä tarjolla mm. nikkelikaivoksissa, savotoissa ja rakennustyömailla. Väkeä saapui runsaasti kaikkialta Suomesta. Asumisolosuhteet olivat varsin vaatimattomat, sillä suuri osa väestöstä oli majoitettuna väliaikaisiin mökkeihin.
Törmäsen kauppa, Norjan kauppaa, kökkäjäiset
Törmänen
kauppa
elintarvikkeet
vaihtokauppa
Haastateltavan isällä oli Törmäsessä kauppa, jossa myytiin elintarvikkeita, joita ei itse voitu tuottaa, esimerkiksi jauhoja, sokeria, suolaa ja makeisia sekä tupakkaa ja jonkin verran vaatetavaraa. Tavarat tuotiin Norjasta ja Rovaniemeltä, vastikkeeksi vietiin poronlihaa ja voita. Kauppamatka Rovaniemen markkinoille oli pitkä, ensimmäinen yöpymispaikka oli Vuotsossa, hevoskyydillä kuljettiin. Kaupankäynti loppui ensimmäisen maailmansodan aikoihin.
Lukkari, Selma
Nykänen, Irmeli
Jääsaari
Hammastunturi
Litmurivaara
Ivalon majala
Alela, Hugo
Seppänen
Rahkola
1930-luku
kuivuus
sammutus
metsänvartijat
1930-luvulla kuivuus oli kova Inarissa kesäaikaan ja metsäpalot riehuivat ympäri kuntaa. Miehiä haettiin taloista sammutustöihin, vaikka oli heinäaika. Sammutuskeinoina olivat kuokka ja kirves.
Helsinki
Huuhkaja
Tanskanen, Mauri
Mari
Kyrö, Ilo
kansalaissota 1918
punaiset
suojeluskunnat
Tuomas Rönkkö oli hurja mies ja hänelle tapahtui elämän varrella kaikenlaisía sattumuksia. Tarinassa kerrotaan kuinka Rönkkö kokoaa Ivalosta joukkoja punakaartilaisten riveihin ja johtaa heitä Murmanskiin. Murmanskista hän päätyy erinäisten seikkailujen jälkeen takaisin Ivaloon ja tulee uskovaiseksi. Huuhkajasta löytyy mieluinen emäntä, jonka hän haluaisi vaimokseen, mutta kihlajaisrahat puuttuvat. Ongelma ratkeaa, kun Rönkkö lupautuu uimaan maksusta jäiden keskellä Ivalojoen yli.
Ukonjärven kievarinpitoa, kyytimiehenä Ranta Anttiin
Kangas, Oskari
kievarit
Haastateltavan perhe piti kievaria Ukonjärvellä yhteensä kuusi vuotta. Kievariin kuului asuinrakennus, jossa oli pirtti ja vieraskamari kahdelle hengelle, navetta, talli ja sauna rannassa. Oli myös kolme lehmää ja hevonen kyytejä varten. Valtio ylläpiti kievareita, nimismies myönsi kievarinpitoluvan.
Toivoniemi
Morottaja, Uula
Uula Morottaja oli hieno mies, joka oli monessa mukana. Sulkusjärvelle hän tuli aluksi rengiksi ja pikkuhiljaa isännäksi taloon, jossa asui leskivaimo lapsineen.
Lahdenmäki, Reino Antero Noak
Törmänen, V.E.
Itkonen, Tuomo
kirjailijat
opettajat
Vilho Edvard Törmänen ja Tuomo Itkonen olivat luokkatovereita. Kirjailija Törmänen oli jo lapsena kova lukemaan ja hyvä oppilas koulussa. Hän muutti myöhemmin Lohjalle ja toimi opettajana ja toimittajana.
Tanhua, Tuomas
Anninpolku
Malm, Helga
Kola, Oiva
Kyrö, Jussi
Jomppanen, Erkki
Grönlund, Ilmari
Karvonen, Eemeli
Malm, Matti
Malm, Antti
kunnallispoliitikot
kunnallisneuvokset
liikennöitsijät
metsänhoitajat
1960-luku
Erkki Jomppanen, Oiva Kola ja Jussi Kyrö kulkivat ahkerasti ministerivierailuilla Helsingissä. Lähetystön matkojen tarkoituksena oli rahoituksen hankkiminen julkista rakentamista varten. Matkoilla sattui myös kommelluksia, joista on jäänyt juttuja elämään. Eräs sellainen oli hevosen osto ja kuinka siitä selvittiin. Kunnallisvaikuttajien lisäksi Inarissa oli myös muita vaikuttajia eri sektoreilla. Ilmari Grönlund toimi metsäpäällikkönä ja siinä sivussa hoiteli muitakin asioita. Sota-aikana Pennasen joukot tarvitsivat huoltoajoja Luttojoen yli. Tavaroiden kuljetuksesta vastasivat paikaliset miehet. Eräälle tällaiselle reissulle mukaan lähtivät Grönlund ja Karvonen. Tällä reissulla Grönlund ylennettiin erikoisen tapahtuman kautta vänrikiksi. Usko muistelee myös kanssakäymistään Helga Malmin kanssa. Henkilöiden välit olivat varautuneet ja kaikenlaisia sattumuksia tapahtuikin. Tällä kertaa huutokaupassa.
Luostarinen, Usko August
Aikio, Sammeli Aleksanteri (Laulu-Sammeli)
Moossinanselkä
Kaskamosaari
Vastusjärvi
Kaamanen
Kiviniemi, Lauri
Kiviniemi, Esa
Kiviniemi, Aleksi
Puolakka, Juho Kasper (Kasperi)
Ropponen, Kyllikki
luonnonilmiöt
yliluonnolliset olennot
paranormaalit ilmiöt
"Akat ne tieltä pallaa, mutta pallaa ne joskus miehetkin", totesi Lauri Kiviniemi, kun outo valoilmiö palautti Jääsaaren kämpälle matkalla olleet miehet takaisin kotiin. Moossinanselältä oli ilmestynyt traktorin eteen valopallo, jonka kaikki kyydissä olleet miehet olivat yhtäaikaa huomanneet. Ilmiötä oli porukassa ihmetelty, mutta matkaa oli päätetty jatkaa. "Tämä ei ole oikia homma", olivat miehet todenneet, kun ilmiö oli pysäyttänyt heidän toistamiseen. Jääsaaren kämpällä miehiä odotellut Kasperi Puolakka oli lähtenyt seuraavana päivänä katsomaan, missä matkalaiset viipyvät, ja hän oli havainnut valtavan railon jäässä. "Valoilmiö pelasti meidät varmalta kuolemalta", toteaa Erkki Kyrö muistellessaan 50 vuoden takaisia tapahtumia. Tapahtumasta oli kirjoitettu mm. Seura-lehdessä ja paikalla oli käynyt myös tutkijoita, mutta he eivät olleet löytäneet mitään ihmeellistä tapahtumapaikalta.
Kyrö, Erkki Topi Johannes
Torpanpaavo
Purnumukka
Suvannon majatalo
Moskuvaara
Siuttajoen poroerotuspaikka
Alajärvi
Pettersson:, perhe
Pettersson, Jussi
Postila, Roope
Blomberg, Elviira
Hämäläinen, Antti
Poikela, Nanna
Pehkonen, Jussi
Hellemaa, Sakari (Vilho Sakari)
Niemelän työsarkaan kuului aikanaan myös pesti varavangin kuljettajana. Vangit oli tuomittu pääsääntöisesti pienistä rikkeistä, joista tuomiona oli passitus vedelle ja leivälle muutaman päivän ajaksi. Vankeja tuotiin Petsamosta saakka ensin Ivaloon, jossa he yöpyivät. Ivalosta Niemelä kuljetti vangit hevosella Sodankylään Roope Postilan taloon, josta matka jatkui eteenpäin. Ajomatkat sujuivat leppoisasti jutustellen. Matka Sodankylään kesti kolme päivää, joten välillä yövyttiin ja ruokailtiin majataloissa. Eräällä reissulla Petsamosta tuotu mies oli todennut, että olipa yöpymispaikka tullut hänelle kalliiksi, kun joutui tilille maksamattomista lapsen ruokoista. Kuvassa Enok Niemelä vuonna 1926 "nuoren liivin aikana".
Kivilahti
Akuniemi
karhu
pesät
Jaakko Kyrö muistelee Kivilahdessa vuonna 1948 löytämäänsä karhunpesään liittyviä tapahtumia. Karhunpesä oli löytynyt velipojan kanssa tehdyllä hiihtoretkellä. Löydöstä lähdettiin kertomaan isälle, joka innostui kuulemastaan. Karhunpesälle palattiin Jaakon opastuksella, mutta sillä kertaa karhua ei löytynyt, vaikka Jaakko ryömi pesään asiaa tarkistamaan. Myöhemmin Jaakko palasi pesälle takaisin ja löysi pesästä kahden karhun makuujäljet. Akuniemi on Jaakon mukaan karhujen suosima pesintäalue.
Kyrö, Jaakko Anton Topias
Rotonen, Marja Leena
Guttorm, Jooseppi
Guttorm, Aili
kaupat
Taka-Lappi
pajat
kotielämä
Elsan kotona asui oman perheen lisäksi myös ämmiksi kutsuttu Marja-Liisa Rotola, joka oli lapsille hyvin tärkeä ihminen ja osallistui lasten kasvattamiseen. Perheessä pidettiin karjaa ja pihapiirissä oli myös paja, jossa sijaitseva paljekonttori kiinnosti lapsia. Kun perhe muutti uuteen taloon, vanhaa pirttiä alettiin vuokrata ulkopuolisille. Siinä pidettiin mm. Taka-Lapin kauppaa.
Linna, Elsa Amanda
Paavisvuono
Salanuora
Miesniemi
Viimasaari
Koutokinsaaret
Kotasaari
Sikasto
Turvesaaret
nuottakalastus
kalastuspaikat
kalastusalueet
Vanhaan aikaan Inarijärvellä kalastettiin tietyillä nautinta-alueilla. Toisten perheiden kalastusalueille ei menty. Nuottaus oli perinteinen kalastusmuoto ja sitä vedettiin lähes vuorokauden ympäri. Aamuyöstä torkahdettiin muutamia tunteja tietyillä asentopaikoilla, joissa oli valmiina kotatarpeet. Tuulen suunta määräsi kulloisenkin kalastuspaikan, sillä nuottaa piti vetää myötätuulessa. Tuulta, jonka suunnassa kuljettiin kutsuttiin Raumatuuleksi ja raumakala oli virran mukana kulkeva kala. Kalastus aloitettiin keväällä jäiden lähdettyä ja sitä jatkettiin aina elokuulle saakka. Keväällä kalat olivat ranttuja ilmojen suhteen. Kun tuli lämmintä kalat villiintyivät ja söivät pinnassa olevaa ravintoa. Kovalla tuulella saaliit olivat heikkoja. Pikku-mikki ruukasikin sanoa, ettei lähe nuottaamhan kun käsiä palelee. Hän tiesi kokemuksesta, ettei silloin tule kalaa.
Vankikarkuri Palkisojan metsäpalon vartijana
Palkisoja
etsintä
vangitseminen
rajavartijat
Palkisojalla, Tammijärven maastossa riehuneen metsäpalon vartiomieheksi määrättiin eräs sammutustyöhön komennettu kulkumies. Hän pyysi toimittamaan itselleen Palkisojan tienvarren rumpuun piilotetusta nahkasalkusta lääkkeet. Salkun tarkemmassa tutkimuksessa ilmeni, että mies oli vankilasta pitkälle omaehtoiselle lomalle hankkiutunut vanki. Konstaapeli Lampinen pyysi rajavartiostosta virka-apua vangin hakemiseen ja tehtävä tuli Usko Luostariselle. Apumiehekseen hän sai kiväärillä varustetun rajajääkärin. Tehtävä saatiin päätökseen, vaikka hakumatka osoittautuikin jäljessä vartoivalle rajajääkärille tuskalliseksi vangista lähtevän pistävän hajun takia. Toinen metsäpalo Palkisojalla sattui 1960-luvulla, kun kaksi halkosavotassa ollutta miestä unohti sammuttaa kahvinuotionsa. Tästä palosta sai alkunsa Lampisen lentävä lausahdus: Muikku sytytti palon ja Matikka lähtee sitä sammuttamaan.
Oslo
Puhakka
salakuljetus
tulli
Inarilaiset kävivät Norjan puolella vaihtamassa voita ja poronlihaa suolaan, sokeriin ja kahviin. Inari oli tullivapaa alue, Norjasta tuotuja elintarvikkeita ei saanut viedä eteenpäin Sodankylään. Puhakka, joka jäi kiinni kahvin salakuljetuksesta Norjan puolella, joutui rangaistukseksi teostaan istumaan vankilatuomionsa Oslon vankilassa.
vasanmerkitys
Tarinassa kerrotaan vasanmerkityksen eroista ennen ja nyt. Vasat otettiin ennen kiinni suopungilla, nyt käytetään eräänlaista virveliä.
Huhtamella, Nils