Inarijärvi
Koppelo
Inarin Kirkonkylä
Kiviniemi, Matti Heribert (Junnu-Matti)
matkailu
matkailureitit
sisävesiliikenne
laivat
Suomen Matkailuliitto
Aurinkolaiva
Isoisäni Matti Kiviniemi toimi Aurinkolaivan kapteenina ja minäkin pääsin Armin kanssa monesti laivamatkalle. Sisävesiliikenteeseen rakennettu laiva oli tuotu etelästä. Laivaliikennöintiä varten Junnu-Matin rantaan oli rakennettu tie ja laituri. Matkustajat tuotiin Koppeloon linja-autolla ja he jatkoivat laivalla matkantekoa Inarin kirkonkylään, jossa ruokailtiin ja yövyttiin. Matkustajat toivat tuulahduksen muualta maailmasta ja maailmakuva avartui muutenkin, kun pääsin käymään Inarissa asti, toteaa Pirkko Afanasjeff. Aurinkolaiva oli Suomen Matkailuliiton omaisuutta ja se lopetti toimintansa muutaman vuoden kokeilun jälkeen.
Afanasjeff, Pirkko Eila Mirjami
Vaattovaara, Merja
Junnu-Matti
Kiviniemi, Johan Matias Mikonpoika
osuuskunnat
Koppelon sonniosuuskunta
heinänkorjuu
kotityö
Junnu-Matti oli kalastaja ja poromies, jolla oli paljon lapsia. Lisäsärvintä talouteen saatiin mm. karjanpidosta. Talossa oli lehmiä, lampaita ja kylän yhteinen sonni. Kotieläimet vietiin kesäksi saariin, joissa ne saivat olla vapaina syksyyn asti. Heinänteon aikaan koko törmä oli täynnä heinäntekijöitä, joita haalittiin ympäri pitäjää. Heinät niitettiin hevosella, mutta ojanreunojen niittämiseen tarvittiin käsipareja. Heinää jouduttiin myös ostamaan Ivalosta ja venekuljetuksissa sattui joskus haavereita.
Junnun Matin talo oli Koppelon kylän keskuspaikka
Kiviniemi, Selma
Sarre, Matti
postinjakelu
posti
kauppa
kotielämä
Junnu-Matin talo oli Koppelon kylän keskus, jossa hoidettiin posti- , puhelin- ja kauppa-asiat. Talossa asui paljon oman suvun väkeä, mutta ovet olivat silti avoinna kulkijoille, jotka saivat yöpyä ja ruokailla talossa. Runsaasta väkimäärästä huolimatta talossa vallitsi sopu ja järjestys. Junnu-Matti oli vanhanajan patriootti, jonka ei tarvinnut korottaa ääntä, pelkkä katse riitti hiljentämään hälinöivät lapset. Postinhakureissuilla isännät intoutuivat toisinaan tarinointiin ja silloin talon isännälläkin oli nauru herkässä.
Inarijärven kalareissuilla hullaannuttiin mielikuvitusleikkeihin
Nuoran-Juhani
Naukulahti
kalastus
Pirkon isoisällä oli kalamaja Naukulahdessa, jonne mennessä poikettiin useasti Nuoran-Juhanissa. Lapsetkin pääsivät mukaan jopa viikon kestäville kalareissuille. Tytöille se oli mukavaa vaihtelua, sillä he saivat kuljeksia vapaina luonnonhelmassa ja päästää mielikuvitusleikit valloilleen. Pojat sen sijaan joutuivat soutumiehiksi ja kalanvirutukseen.
Partakko
Tsuolisvuono
Sevettijärvi
Kiviniemi, Matti (Juho Matti) (Pikku-Matti)
Aro, Pirkko
vesikuljetus
vesikulkuneuvot
ponttoonit
1950-luku
Koppelon kyläläisten yhteisellä ponttoonilla oli monta käyttöä. Sillä kuskattiin kotieläimet ja niittokoneet kesäisin saariin. Sitä käytettiin Sevettijärven koulun rakennustarvikkeiden ja tienrakennustarpeiden kuljettamiseen sekä kalanpoikasten istuttamiseen Inarijärveen. Ponttooni palveli myös matkailijoita. Kansanedustaja Pirkko Aro kulki monena kesänä miehensä kanssa ponttoonin kyydissä pitkin Inarijärveä. Kuljettajana toimi Pirkon isä, Pikku-Matti.
Angeli
Riutula
Utsjoki
Waenerberg, Uno
postiliikenne
tienrakennus
saamelaiset
1930-luku
Uno Waenerberg vastasi postin kuljettamisesta Ivalosta Inariin. Inarista posti jaettiin kantopostina eteenpäin. Työhön tarvittiin kymmenkunta miestä kesäaikaan. Talvella postia kuljetettiin poroilla, jolloin miehiä tarvittiin vähemmän. Aholan kotiin tuli Peräpohjalainen-lehti, jonka nimi muuttui myöhemmin Pohjolan Sanomaksi. Aholan mielestä Peräpohjola nimi kuvaa hyvin aluetta Sodankylästä etelään. Ahola ottaa kantaa myös saamenpuvun käyttöön ja muistelee tienrakennusta Inarin kirkolle v. 1930.
Ahola, Yrjö Kristian
Nemtsinkoff-Körkkö, Tarja
Iijärvi
Aikio, Uula
Aikio, Juhani
poronhoito
asutustoiminta
Heikki Aikio oli Iijärven viimeinen vakituinen asukas. Nyt paikka on jäänyt kesäasujien käyttöön. Iijärveltä on löytynyt nelijalkaisia aittoja, joiden arvellaan olleen aiemmin järven rannalla asuneiden norjalaisten perua. Isänisä Juhani Aikio muutti Pyhäjärveltä Iijärvelle 1880-luvulla. Heikin isä, Uula Aikio, on hänen poikiaan. Uula Aikion perheessä oli kymmenen lasta, joista kolme vanhimmasta päästä olevaa poikaa jäi asumaan Iijärvelle. Elanto saatiin poronhoidosta, metsästyksestä ja karjanpidosta. Kotona viljeltiin myös perunaa. Tie Iijävelle rakennettiin vuonna 1972.
Aikio, Heikki
Heinonen, Eeva
Aikio, Sammeli Aleksanteri (Laulu-Sammeli)
Mansikka-Aho, Vilho
Naajoki
Haapakoski
Keväjärvi
Sievi
Anttila, Alpe
Kyrö, Hermanni
Kukkala, Brynolf (Ryyne)
Katajamaa
Akujärvi
Hanhivaara
Marttila
myllyt
vesimyllyt
ohran viljely
"Inarin vilja oli paljon valkiampi kuin Keski-Suomen vehnä", muistelee Aarne Akujärvi Ylivieskan isäntien todenneen, kun he näkivät inarilaisten evakkotaipaleelle mukanaan tuomat ohrajauhot. Ohra jauhettiin akujärveläisten talollisten omistamassa vesimyllyssä, joka rakennettiin 1920-luvun alussa, ja jonka saksalaiset polttivat v. 1944. Myllynkivet olivat terävät ja lähes metrin halkasijaltaan. Mylly toimi osuuskuntaperiaatteella.
Akujärvi, Aarne Mikael
Puskujoki
Lemmenjoki
korukivet
korundit
jalokivet
Kultaseppä Aarne Alhonen on sikäli erikoinen kullankaivaja, ettei hän etsi Lemmenjoelta kultaa vaan korukiviä. Kesät kuluvat vanhojen kullankaivuupaikkojen seulonnassa ja kivien lisäksi jokunen kultahippukin on tarttunut lapioon. Lapin korukivistä tehdyt korut ovat aitoja, mutta hinnaltaan aliarvostettuja ulkolaisiin synteettisiin kivistä tehtyihin koruihin verrattuna. Alhonen pitää kesäisin tukikohtanaan Puskujoen kämppää.
Alhonen, Aarne
Partanen, Seppo J.
Timonen, Martti
Petsamo
Kaakkuri
marjanpoiminta
Haastateltava on syntynyt Petsamossa vuonna 1912 ja kotoisin Kaakkurin kylästä. Petsamossa oli hyvä asua, kalaa tuli hyvin, poimittiin marjoja ja sieniä, melkein joka talossa oli karjaa ja poroja. Norjasta saatiin muita ruoka-aineita. Kirkonmenoja oli kaksi kertaa viikossa.
Arhipoff, Agrapina
Kyynelvuono
Pisterinniemi
Aikio, Matti (Posti-Matti)
Lehtola, Laura (Laura-täti)
Saijets, Martti
Kaarret, Akseli
Maje-Sammeli
Arrelan kuljettama Metsähallituksen vene oli rikkoutunut Inarijärvellä. Miehet olivat rantautuneet Suolisvuonoon Maje-Sammelin kämppäään venettä korjamaan. Kämpässä oli ollut Laura Lehtola odottelemassa Posti-Mattia, jonka piti viedä hänet Kyynelvuonoon kiertokoulun pitoon. Posti-Matti ryhtyi auttamaan moottorin korjauksessa. Homma keskeytyi, kun paikalle saapui Järvenpään isäntä ja veneessä ryhdyttiin pelaamaan sököä. Päivä vierähti kortin peluussa ja Laura huuteli vähän väliä kyydin perään. Matti oli aina vastannut, että hän korjaa ensin Arrelan moottorin. Lauran kyyditseminen siirtyi seuraavaan päivään ja lopulta päädyttiin vaihtamaan Posti-Matin moottorin mangneetti Metsähallituksen veneeseen ja Matin vene laitettiin hinaukseen.
Arrela, Lauri
Ilkiävaara
Kompromissi-Mattila
savotat
Ilkiävaaran savotta
hakkuut
Metsänhoitaja Aki Castren oli omapäinen eikä kuunnellut toisten ohjeita. Piittaamattomuus aiheutti metsänhoitajalle mm. vakavan vilustumisen Tenolla ja Ilkiävaaran savottatyömaan työnjohdon menettämisen.
Kähkönen, Esko
Konesjärvi
metsänhoitaja, Piispanen
metsänhoitaja, Uusvaara
Castren, Aki
Metsänhoitaja Castren testaa Arrelan metsästysohjeiden noudattamista ja kehuskelee taakan kantamistaitojaan. Pilkkionni Syysjärvellä lepyttää Castrenin mielen Ailin kämpän siirtämismääräyksessä.
Veskoniemi, Hans
pilkintä
ahven
Akilla tekee mieli lähteä pilkkimään isoja ahvenia. Hyvä ahvenjärvi on Angelissa ja sinne järjestetään "virkamatka". Angeliin tulee kuusikymmentä kilometriä, suurin osa matkasta porokyydillä. Saalis on kuitenkin hyvä, 150 kg isoja ahvenia.
Sikovuono
Karppinen, Eenokki
Sieppi, Eevertti
Tarina kertoo metsänhoitaja Aki Castrenin tarkastusmatkasta savotalle.
Parviainen, Pekka
Kekkonen, Urho
jälleenrakennus
peruna
kellarit
metsänhoitajat
Tarina kertoo hakkuille tilatusta perunakuormasta, jolle ei löytynyt sopivaa kellaria. Oli talviaika ja osa perunakuormasta paleltui. Castren ja Kekkonen olivat opiskelukavereita ja huonoissa väleissä keskenään. Kekkosen kalareissuille ei aluemetsänhoitaja osallistunut.
Jatkosodan käynnistyminen Ivalossa ja lähtö rintamalle
Kantojärvi
Kuusamo
Auttijärvi
Käylä
Lehtiö
Arrela, Ilmari
Kukkola, Antti
Perunka, Matti
Korhonen, Gunnar
Kariniemi, Veikko
Heikinheimo, Veikko
Kiiveri, Veikko
Aine, Veli (Valo)
jatkosota
vuosi 1941
Lauri Arrella muutti perheineen Rovaniemeltä Inariin 1.5.1941. Lähtö Inarista sotatoimiin tuli melko nopeasti muuton jälkeen kesällä 1941, jolloin jatkosota käynnistyi. Ilmari veli soitti Ivalosta ja pyysi ottamaan mukaan suojeluskuntakamppeet, sillä rähinä oli alkanut. Ensimmäisenä tehtävänä oli kaluston ja kuljetusten järjestäminen Ivalossa. Kun tämä tehtävä oli hoidettu, tuli kutsu Rovaniemelle ja sieltä edelleen Kuusamoon polttoaineen täydennyspisteen hoitajaksi. Suorapuheisuus koitui Laurille kohtalokkaaksi, sillä esimies Lehtiö ei oikein tykännyt mielipiteiden ilmaisusta ja niin koitti lähtö upseerihommiin Kuusamon korpeen rintamalinjoihin. Matkalla vastaan tuli haavoittuneita ja kaatuneita, joiden näkemin ei kohentanut mielialaa. Rintamalinjoilta löytyi velipoika ja vanhoja tuttuja ja tehtävät taistelupartion johtajana käynnistyivät.
Särkikangas
Kemijärvi
talvisota
pommitukset
sota-aika
Haastateltava oli joukkojensa kanssa Kemijärvellä ruokailemassa, kun venäläiset sotakoneet alkoivat lentää paikkakunnalla ja pommittaa. Suomalaiset vastasivat tuleen, luvatta, koska sotatilaa ei ollut julistettu.
Inari
Ivalo
Lisma
Ivalon-Matti
Outakoski
Karigasniemi
Vaskojoki
Nuorgam
Kirkkoniemi
Jauhiainen, Kari
Hastrup, Åke
Elli-Katri
Nohteri, Heikki
sairaalat
sairaanhoito
kunnanlääkärit
terveydenhuoltohenkilöstö
1960-luku
Pellossa syntyneelle kunnanlääkärille Lappi erityisolosuhteineen oli tuttua, mutta vaimolle talvella jopa viikon kestäneet - 50 C:n pakkaset olivat liikaa. Inarissa oli tuohon aikaan kaksi lääkäriä, jotka hoitivat vastaanottotyön lisäksi satoja leikkauksia ja synnytyksiä vuosittain. Kotikäynneistä vastasivat pääasiassa terveyssisaret ja kätilöt. Kunnansairaala oli röttelöinen, mutta välineet olivat kelvolliset. Kuuluisa kirugi, Åke Hastrup, toimi Forströmin työparina. Terveydenhoitohenkilöstön työmoraali oli erittäin korkea, eikä kukaan valitellut työn raskautta tai pitkiä työpäiviä. Ajanvaraussysteemi ei ollut käytössä. Kaikki vastaanotolle saapuneet potilaat hoidetttiin kelloon katsomatta. Potilasmäärät vaihtelivat 20-50 potilaaseen lääkäriä kohti. Työ oli byrokratiasta vapaata, toimenpidevaltaista ja keskittyi sairauksien hoitoon. Peruspalkka oli muodollinen, joten varsinaiset tulot saatiin vastaanottokäynneistä, toimenpiteistä ja vakuutusyhtiöiltä. Työssä sattui kaikenlaisia kohtaamisia ja sattumuksia, sillä vastaanottoa pidettiin muuallakin kuin Ivalossa. Kulkuvälineenä käytettiin pääasiassa taksia tai omaa autoa, mutta joskus turvauduttiin helikopteriin tai lumikiitäjään. Kielitaitoakin tarvittiin, sillä kesäaikaan oli paikallisen väestön lisäksi myös turisteja hoidettavana.
Forsström, Erkki
Harve, Anu
Turunen, Mimmi
Saha tuotti sähköä Nellimissä jo 1930-luvulla
Nellim
Salmijärvi
Maaselän tunturit
Hilli, Runar
sahaus
sahalaitokset
sahatavara
sähköhuolto
sähköistys
höyrykoneet
Inari-yhtiö
Nellimin saha tuotti sähköä yhtiön omiin tarpeisiin jo 1930- luvulla. Höyrykoneiden kapasiteetin ja tekniikan lisäämisen avulla voitiin vastata tuotannon kysyntään ja laajentaa sähkönjakelua myös lähitaloihin. Erityistä linjaverkostoa ei kuitenkaan rakennettu. Saha kävi kahdella tuurilla, joten sähkön saantiin ei tullu isoja keskeytyksiä. 1940-luvulla saksalaiset hyödynsivät sahan tuottamaa sähköä mm. rakentamassaan elokuvateatterissa, johon kyläläisetkin pääsivät. Sahaustoimintaa laajenneettin rakentamalla kuivaamo ja puusepänverstas. Inari-yhtiö tuotti lautatavaran lisäksi rakennus- ja sisustustarvikkeita. Tuotanto meni lähinnä omalle paikkakunnalle, mutta yhtiöllä oli kuljetuksia varten kaksi omaa autoa ja 2-3 vierasta kuorma-autoa. Sota-aikana sahan pilli varoitti ilmapommituksista ja joinain päivinä pilli soi jatkuvasti. Saha paloi osittain talvisodan aikana, mutta se saatiin tuotantoon rauhan palattua.
Hilli, Karl Daniel
vasanmerkitys
poroerotus
Tarinassa kerrotaan vasanmerkityksen eroista ennen ja nyt. Vasat otettiin ennen kiinni suopungilla, nyt käytetään eräänlaista virveliä.
Huhtamella, Nils
Talvisota keskeytti Lutonkairan puiden kuljetuksen
Luton alue
puunkorjuu
tiekuljetus
Lutonkairassa leimattiin 350 000 runkoa parasta tukkimetsää vuonna 1938. Tätä varten rakennettiin tie, savottakämppiä ja siltoja itärajan tuntumaan Luton ja Luiron välille. Leimikko jäi pystyyn talvisodan alettua. Sodan jälkeen puut kaadettiin ja ne vietiin autokuljetuksena Kemiin ja etelän rautatieasemille sekä Ruotsin puolelle Haaparantaan.
Huru, Matti
Kattajärvi
Nangujärvi
Hirvasvuopaja
Kiviniemi, Johan Petter (Jussapekka)
Kiviniemi, Yrjö Johannes (Hannes)
Mannermaa, Kauko
nuottakalastus
verkkokalastus
karhunpyynti
Matti Huru kertoo kalastuksesta ja luontaistaloudesta, jota harjoitettiin Kattajärvellä alkuaan Ruukinpirtin maisemissa, jonne hänen vanhempansa olivat asettuneet asumaan v. 1921. Luttojoki lähivesistöineen oli kalarikasta aluetta aina metsäautotieverkoston rakentamiseen saakka. Kalastusta harjoitettiin verkoilla, nuottaamalla, tuulastamalla ja heittokalastamalla. Saalismäärät olivat runsaita ja kalat suurikokoisia. Kalat säilöttiin suolaamalla pyttyihin ja näin saatiin särvintä talvea varten. Kalajuttujen lomassa Matti Huru intoutuu muistelemaan myös ensimmäistä ja viimeistä karhunmetsästyskokemustaan.
Pautamo, Jarmo
Saksalaisten huoltokeskus Akujärven kankaalla
huoltorakennukset
toinen maailmansota
saksalaiset
elokuvateatterit
Saksalaiset rakensivat v. 1942 huoltokeskuksen Akujärvelle Petsamon ja Luton rintaman ammus- ja muonahuoltoa varten. Huoltoalue oli huolellisesti suunniteltu ja varustettu ilmatorjuntaa ja mahdollista hyökkäystä varten juoksuhaudoilla ja poteroilla. Alueella sijaisti 40 elementeistä rakennettua parakkia, joissa oli asuinhuoneita, ruokala, elokuvateatteri ja eläinsuojia. Saksalaissotilaiden lisäksi myös paikalliset saivat osallistua elokuvanäytöksiin, joiden sisältö oli pääasiassa sotapropakandaa. Huoltokeskus poltettiin saksalaisten vetäytymisen yhteydessä v. 1944. Sodan jälkeenkin alueella jouduttiin sammuttamaan metsäpaloja, kun maastoon jääneet fosforiammukset syttyivät palamaan. Akujärvellä on vieläkin nähtävissä jäänteitä huoltokeskuksesta.
Saiholompolo
Taimenojansuu
Joutavalahti
Kuivajärvi
Könkäänjärvi
vankileirit
sotavangit
Nangujärven ympäristössä toimi kolme vankileiriä, joihin oli sijoitettu toistasataa sotavankia ja kuusikymmentä muulia. Vangit työskentelivät metsätöissä ja puutavaran kuljettajina muulikolonnoissa. Osa vangeista menehtyi leirioloissa ja heidät haudattiin Nangujärven maastoon. Haudalle on pystytetty muistomerkki, josta käy ilmi kuolleiden lukumäärä.
Kolmoskoski
Huru, Eino
Hieta-Antti
Huru, Niilo
Lehmuslehti
metsästys
susi
Saksalaiset tavoittivat v. 1943 hukkaparin Nangujärvellä. He saivat kaadetuksi naarassuden, mutta uros pääsi karkuun. Tästä ovelasta, noitasudeksi kutsutusta eläimestä tuli Ivalon paliskunnalle varsinainen riesa, sillä se tappoi kymmeniä poroja. Sutta jahdattiin pyssyillä ja myrkyillä vuosikausia, kunnes vuonna 1952 hukan tie päättyi Matin virittämiin rautoihin Kolmoskoskella. Raudatkaan eivät pidättäneet sutta, mutta matkanteko hidastui ja lopulta sen kohtaloksi tuli ampuminen. Lääkäri Lehmuslehti kiinnostui suden tarinasta ja halusi ostaa nahan ja pääkallon itselleen. Kauppahinta oli peräti 15 000 markkaa, mutta ostaja maksoi mukisematta pyydetyn hinnan ja molemmat osapuolet olivat tyytyväisiä.
Suomujoen puujumalat ja Utjanan helmireppu
Utjanan koski
Suomujoki
Suonikylä
Utjana
Peltonen, Eelis
helmenpyynti
Eelis Peltonen oli tunnettu ketun ja ahman pyytäjä, mutta hän harrasti myös helmenpyyntiä Suomujoella vuosina 1910-1955. Suomujoki oli ollut venäläisten helmenpyytäjien pyyntipaikka vuosina 1840-1890, jolloin saaliit olivat olleet hyviä. Kiitokseksi hyvistä saaliista Suomujoen varteen oli pystytetty puujumalia, jotka nyttemmin ovat maatuneet. Tarinan mukaan Utjanan koski oli saanut nimensä Utjana -nimisestä miehestä, joka häipyi hänelle säilytykseen uskotun helmirepun kanssa tiehensä sillä välin, kun toiset kiskoivat venettä kosken ohi.
Helmenkalastus ajoittui lämpimän veden aikaan
simpukat
Helmenkalastus alkoi yleensä juhannuksen jälkeen vesien lämmettyä ja sitä jatkui läpi kesän syksyyn saakka. Mikäli helmiä ei löytynyt, pyynti vaihtui kalastukseen. Simpukoita etsittiin kahlaamalla matalassa vedessä ja sukeltamalla syvemmässä kohtaa. Käsitys siitä, että olisi ollut mahdollista irrottaa helmi tuhoamatta simpukkaa, ei kertojan mukaan ainakaan suuremmassa määrin pidä paikkaansa.
Helmenpyytäjät Huhti-Heikki ja Arvid Wegelius
Ala-Lutto
Leukakoski
Huhti, Heikki (Huhti-Heikki)
Wegelius, Arvid
Kataja-Pekka
1890-1940 - luku
Huhti-Heikki ja Arvid Wegelius olivat muualta Lappiin tulleita maailmanmiehiä, joista tuli helmenpyynnin elinkautisia vuosina 1890 - 1940.
Tanskanen, Mauri
helmet
välitys
Helmi puhdistettiin ja se esiteltiin silkkialustalla ostajalle. Välittäjät tienasivat usein eniten helmikaupassa. Kertoja sai tosin kerran laadukkaasta helmestä 5000 mk, mikä vastasi kahdensadan poron tokkaa. Ivalon lennättimen johtaja Mauri Tanskanen välitti helmien lisäksi mm. ketun-, oravan- ja kärpännahkoja. Helmen matka maailmanmarkkinoille kiersi Rovaniemen ja Haaparannan kultasepänliikkeiden kautta.
Helmenpyyntiä voi verrata kullankaivuuseen tai lottoamiseen. Siihen innostuu varsinkin jos kohdalle sattuu hyvä ja arvokas helmi. Laadukkaan helmen tunnisti lasinkirkkaudesta, punaisesta tai mustasta väristä. Helmen jaloimmat yksilöt on luokiteltu arvokkaimpien jalokivien joukkoon. Helmi poikkeaa kuitenkin muista jalokivistä olennaisesti orgaanisperäisen syntytapansa vuoksi.
säilytys
Satunnaiset helmenpyytäjät kokeilivet onneaan väliaikaisesti, kun sen sijaan ns. elinkautisilla pyytäjillä onni oli parempi. Hyvän helmen löytämiseen vaadittiin satojen, jopa tuhannenkin raakun avaaminen. Simpukan ulkokuoren lukemisen taito auttoi erottamaan helmellisen ja helmettömän simpukan toisistaan.
Isän mukana syttyi innostus helmenpyyntiin
Huru, Erkki
Kiinnostus helmenpyyntiin heräsi pikkupoikana isän mukana kulkiessa. Raakkupihdit ja muut pyyntikeinot tulivat aikaa myöten tutuiksi pyytäjien kertomuksia kuunnellessa. Kerran sattui kohdalle laadukas huulihelmi ja siitä maksettiinkin 5000 mk. Isä, Erkki Huru, toimi tukkiyhtiöiden työnjohtajana paikkakunnalla. Työn ohessa hän tutustui paikallisiin helmenpyytäjiin ja kiinnostui asiasta sen verran, että helmenpyynnistä kehittyi sivuammatti. Päiväpalkka saattoi hyvintienattuna olla 25 mk, joten helmenpyynnistä saatu tulo oli merkittävä lisä luontaistalouteen.
Helmenpyynnin kukoistuskausi on ollut vuosikymmenten 1850-1930 välillä. Jokihelmisimpukka elää keskimäärin 180 vuotiaaksi, vanhimmat kuitenkin jopa 280 vuotiaaksi asti. Simpukan ikä määritellään kuoren vuosirenkaista. Raakun kuoriaines on lujaa sarveiskalvoa ja se kestää aikaa. Siksi vanhoja raakunkuorikasoja voi vielä havaita entisten helmenpyyntijokien rannoilla.
Raakun leviäminen ja helmen kehittyminen
Helmenpyytäjä kertoo simpukan syntymisestä, simpukkapopulaation leviämisestä ja helmen kehittymisestä. Ylävirassa koirassimpukat laskevat maitinsa alavirrassa olevien naarassimpukoiden hedelmöitettäväksi. Siksi raakkuyhdyskunta saattaa paikoin olla suuri neliömetriä kohti. Raakku leviää loisimalla alkiovaiheessa lohen, taimenen tai purotaimenen kiduksissa. Puhtaan veden kalat kuljettavat alkiot sitten ylävirtaan joskus latvavesiin saakka. Raakunalut kaivautuvat pohjaan ja kasvavat siellä. Helmen kehittyminen simpukan sisällä perustuu vaurioon, jonka simpukka on eläessään saanut. Tämän seurauksena hiekanjyvä joutuu helmiäiskalvolle ja simpukka alkaa kasvattaa jyvästä helmeä.
Muorravaarakkajoki
Suomujoen vesistö on ollut otollinen jokihelmisimpukan kehittymiselle puhtautensa vuoksi. Matti on pyytänyt isänsä kanssa aikanaan nimenomaan Luttojoen ja Suomujoen vesistöissä. Raakkua pyydettiin raakkupihdeillä, jotkut koettivat onneaan haavilla ja raakkunuotalla. Raakkukiikareita valmistettiin vartavasten simpukoita varten. Isä, Erkki Huru, pyysi raakkuja 1918-1955 välisenä aikana ja Matti vuodesta 1936 vuoteen 1955, jolloin jokihelmisimpukka rauhoitettiin 4.maaliskuuta.
hevonen
Isä oli mäkitupalainen. Savotassa ollessaan 1930-luvulla hän osti hevosen, joka oli hiukan kallis, eikä hän sitten pystynyt hevosta maksamaan. Niin hän joutui välillä ilmaiseksi rengiksi. Isä oli hevosmies, hän piti paljon hevosista.
Idström, Kauko
Njurgalahti
kullanhuuhdonta
turismi
Ruska-aika Lemmenjoella on kiireistä aikaa, turistit ovat löytäneet Lemmenjoen. Suurin osa matkailijoista käy päiväseltään veneellä reissun Kultasatamassa. Turismi, poronhoito ja kullanhuuhdonta sopivat hyvin samalle paikkakunnalle kun yhteisymmärrystä löytyy, joskin paliskunnan alueella esiintyy myös eriäviä mielipiteitä asioista.
Jomppanen, Olavi
Kaamassaari
Hannula, Uuno Yrjö
katekeetat
kansanopetus
Eläkkeellä oleva opettaja Riitta Junttila muistelee Laura Lehtolan kanssa käymiään haastattelutuokioita, joita hän teki tutkielmaansa varten 1980-luvulla. Laura oli jäänyt varhaiseläkkeelle katekeetan työstään terveydellisistä syistä. Työtään haittaaviksi tekijöiksi Laura oli maininnut kouluhallituksen, tuomiokapitulin ja lääninhallituksen. Eläkkeelle pääsemisessäkin oli ongelmia, mutta onneksi maaherra Uuno Hannula tuli apuun. Koulunpito vaati toisinaan monia taitoja ja kovaa työtäkin. Monesti talot piti siivota, kantaa puut ja hoitaa lämmitys ennenkuin koulunkäynti voitiin aloittaa. Matkat koulunpitopaikkoihin taittuivat hiihtäen, kävellen ja veneillen. Opetuksessa käytettiin avuksi myös leikin keinoja, joita jotkut aikuiset kokivat turhaksi vehtaamiseksi. Laura Lehtolaa kutsuttiin lempinimellä Laura-täti, joka kuvasi hänen lämmintä ja ymmärtäväistä suhtautumista lapsiin.
Junttila, Riitta Marjatta
Ivalon ala-aste
Hyttinen, Tapio
Lakotieva, Maarit
koulunkäynti
opettajat
opettajuus
opetus
Riitta Junttila teki pitkän työuran Ivalon ala-asteella alkuopetuksessa. Koulumaailmassa rajat ovat tärkeitä ja se, että kaikki opettajat noudattavat yhteisiä pelisääntöjä. Rehtorin tuki ja esimiestaidot ovat ensiarvoisen tärkeitä tulokselliselle opetustyölle.
Ajokkaan osto poliisi Alelalta Kessin savotan aikaan
Kessi
Kirakkajoki
Kaitavaara
Mustola
Pitkäsalmi
Hammasjärvi
Ukonjärven majatalo
Alela, Hugo
Kyrö, Sammu
Marin, os. Kyrö Olga
Elisto, Kalle
poliisit
poro
ruokahuolto
Svante Kangas kertoo Kessin savotasta ja elämästä siellä 1933-1934. Puut kaadettiin sydäntalven aikaan aamuvarhaisella lampun valossa. Svante liikkui alueella porolla. Hän saikin tehtyä Lapinkuulun ojuksen eli hyvän ajoporon kaupat poliisi Alelan kanssa.
Kangas, Svante
Salo, Martti
Linnunpyynti, savottatarvikkeiden kuljetus Ahvenjärvelle
Syväjärvi
Martinkämppä
Rahajärvi
Kirakkajokisuu
Ahvenjärvi
Seppänen
Rahkola
Leimauksen yhteydessä oli toisinaan mahdollisuus myös pyytää metsän riistaa. Hyvällä lintukoiralla saattoi saada useampia lintuja kerralla. Svante Kangas kertoo myös rakennustarvikkeiden kuljetuksesta Ukonjärven Martinkämpältä Rahajärven kautta Ahvenjärvelle lähelle Hammasjärveä.
Metsäpalo, simpukoita ja savottamiehiä : loppuu kesken
Luttojoki
Törmänen
Nanguniemi
Nohkimaoja
Suorsapää
Ivalon majala
Torkojoki
"Pastori"
"Punaniska"
Lehtonen, Kalle (Isäntä-Lehtinen, Lehtokalle)
metsäpalot
sammutus
Tarina kertoo kuinka savotoissa ja metsäpalojen sammutusreissuilla kalastettiin haukia joesta ja löydettiin simpukoita, raakkuja. Joku saattoi löytää helmenkin.
Veskoniemi
Ivalojoki
Paatsjoki
Pasasjärvi
Ukonjärvi
Kirakkaköngäs
Keltikangas, Valter
Räsänen
Manner
Grönlund, Ilmari
yhteismetsät
uitto
Tarina kertoo Nanguniemen ja Rahajärven suurista savotoista 1930-luvulla, niiden suunnittelusta ja toteutuksesta, leimauksista ja uitoista.
Rajajooseppi
Haapajärvi
Kulasjoki
Tammijärvi
1920-luku
hauki
Tarina kertoo suurmetsäpalosta Luton kairassa 1924 ja paloalueen kylvämisestä ja luontaisesta uudistumisesta. Tuolloin Luttojokeen nousi Jäämeren lohi ja joesta sai pyytämällä myös rautua ja muuta kalaa. Kulasjokivarren suuren hauen tainnuttamiseen tarvittiin kaksi uistinta ja pistooli.
Jääsaari
Hammastunturi
Litmurivaara
Solojärvi
Peltonen, Nikodemus
Peltonen, Uuno
Peltonen, Armas
Mannermaa, Mikko
kuivuus
metsänvartijat
1930-luvulla kuivuus oli kova Inarissa kesäaikaan ja metsäpalot riehuivat ympäri kuntaa. Miehiä haettiin taloista sammutustöihin, vaikka oli heinäaika. Sammutuskeinoina olivat kuokka ja kirves.
Inarin metsien miljoonakaupat, lordit lohensoudussa
Kolttaköngäs
Laanila
Nuorttijärvi
Sotajoki
Tsarminiemi
Nellimöjärvi
Korhonen
metsäkaupat
lohi
englantilaiset
hotellit
Tarina kertoo Inarin metsäkaupoista 1920- ja 1930-luvulla. Toinen tarina kertoo Kolttakönkään hotellista ja englantilaisista, jotka tulivat lohenpyyntiin. Paikalliset asukkaat toimivat heille soutajina.
Rönkönoja
Rönkkö, Tuomas
Metsokumpu, Pekka
Mattila, Eenokki
Lahtinen, Pentti
varkaus
metsänkylvö
Tarina kertoo kuinka vene katosi Kulasjoella ja kuinka se saatiin takaisin.
Sodankylä
Lounajärvi
Tiltu
Metsäpalon sammuttamisen jälkeen Svante saapuu porukoineen Rajajooseppiin. Näin hän tapasi Raja-Joosepin ja Tiltun ensimmäisen kerran. Muistiin on jäänyt Tiltun tekemä peti aitan ylävintille ja villavanttuut. Huhti-Heikin kertoja tapasi Inarijärvellä taimenenpyynnissä. Heikki kertoi lohenpyynnistään Kanadassa.