Aholan Risto Ouran kaupassa ja Siuttajoen erotuksessa
Siuttajoki
Seitavaara
Riutula
Jankkilan, Ransi
Oura, Risto
Ahola, Pekka
Kosonen, Matti
seidat
varkaus
kosintareissut
poroerotus
Pekka Morottaja muistelee Aholan kosioretkeä Riutulassa ja myös harhapolkuja, joille hän suistui Aholan Riston kaupassa. Jauhonhakureissulla rekeen tuli laitettua kaupan varastosta maksetun jauhosäkin lisäksi muutakin tarvekalua kuten nippu pieksuja ja muuta pientä. Siuttajoen erotuksessa Ahola näpisti Jankkilan Ransilta 60 000 mk yhteisen illanvieton päätteeksi. Rahat löytyivät vasta, kun konstaapeli Kosonen ja Portin Risto päättivät järjestää uudelleen etsinnän Aholan kotimatkalla. Etsinnät meinasivat jäädä taas tuloksettomiksi kunnes he löysivät kummallisen jäämöykyn reen keulasta. Tarinan lopussa sivutaan Seitavaarassa sijaitsevan muinaisen palvontapaikan tilannetta.
Morottaja, Pekka
Mansikka-Aho, Vilho
Ajokkaan osto poliisi Alelalta Kessin savotan aikaan
Kessi
Kirakkajoki
Kaitavaara
Petsamo
Inarijärvi
Ivalo
Nellim
Mustola
Pitkäsalmi
Suonikylä
Hammasjärvi
Ukonjärven majatalo
Alela, Hugo
Kyrö, Sammu
Marin, os. Kyrö Olga
Elisto, Kalle
poliisit
savotat
poro
ruokahuolto
Svante Kangas kertoo Kessin savotasta ja elämästä siellä 1933-1934. Puut kaadettiin sydäntalven aikaan aamuvarhaisella lampun valossa. Svante liikkui alueella porolla. Hän saikin tehtyä Lapinkuulun ojuksen eli hyvän ajoporon kaupat poliisi Alelan kanssa.
Kangas, Svante
Salo, Martti
Ilkiävaara
Angeli
Kompromissi-Mattila
Ilkiävaaran savotta
hakkuut
Metsänhoitaja Aki Castren oli omapäinen eikä kuunnellut toisten ohjeita. Piittaamattomuus aiheutti metsänhoitajalle mm. vakavan vilustumisen Tenolla ja Ilkiävaaran savottatyömaan työnjohdon menettämisen.
Arrela, Lauri
Kähkönen, Esko
Konesjärvi
metsänhoitaja, Piispanen
metsänhoitaja, Uusvaara
Castren, Aki
Metsänhoitaja Castren testaa Arrelan metsästysohjeiden noudattamista ja kehuskelee taakan kantamistaitojaan. Pilkkionni Syysjärvellä lepyttää Castrenin mielen Ailin kämpän siirtämismääräyksessä.
Akkajoki
Akkajärvi
kolttasaamelaiset
kalastus
luontaiselinkeinot
Haastateltavan lapsuudessa Akkajärvellä elettiin luontaistaloudessa, elinkeinoina olivat kalastus, poronhoito ja metsästys. Ympärillä olevissa vesistöissä oli runsaasti isokokoista kalaa. Kalastusta harjoitettiin kestävän kehityksen periaatteen mukaan.
Sverloff, Matti
Pautamo, Jarmo
Veskoniemi, Hans
pilkintä
ahven
Akilla tekee mieli lähteä pilkkimään isoja ahvenia. Hyvä ahvenjärvi on Angelissa ja sinne järjestetään "virkamatka". Angeliin tulee kuusikymmentä kilometriä, suurin osa matkasta porokyydillä. Saalis on kuitenkin hyvä, 150 kg isoja ahvenia.
Anna-Briita Mattus oli kuppari ja hieroja
Inari
Karhu-Pekka
Mattus, Anna-Briita
kuppaus
hierojat
luonnonparannus
Anna-Briita Mattus oli Karhu-Pekan sukua. Hän oli luonnonparantaja, kuppari ja hieroja. Kuppaus auttoi muunmuassa reumatismiin. Kuppaaminen tapahtui saunassa. Anna-Briitalla oli myös jonkinlaisia ennaltanäkemisen taitoja.
Ranta, Katri
Nemtsinkoff-Körkkö, Tarja
Ivalon majala
Rajala, Anni
"Olen minä herrojenkin kyydissä kulkenut", oli Rajalan Anni naureskellut, kun muisteli minkälaisessa seurassa oli matkannut tunturista Ivaloon. Hänellä oli ollut tapana mennä hyvissä ajoin pysäkille, jos sattuisi saamaan peukalokyydin kylille ennen linja-auton tuloa. Kerran tienlaidassa oli ollut arvokkaan näköinen seurue, joka oli tarjonnut kyytiä Ivaloon. Anni oli ilahtunut tarjouksesta ja kun perille oli päästy, seuruetta vastaanottamassa ollut delegaatio oli hämmästellyt, kun Anni hyppäsi ensimmäisenä autosta ulos.
Nurkkala, Toini Inkeri
Vaattovaara, Merja
Armeijamuistoja ja tarinaa metson pyynnistä
Pehkonen, Lenne
Katajamaa, Heikki
metsästys
metso : pyynti
Aukku muistelee armeijan aikuista talon siivousta ja siihen liittyneitä sattumuksia. Metson pyynti sai miesten kesken pientä kilpailuhenkeä aikaan. Kun kaverit kaipasivat vaihtelua ainaisen mettokeiton syöntiin, tarttui Aukku kivääriin ja kävi kellistämässä muutaman jäniksen ruokapöytään.
Katajamaa, Aukusti
Koppelo
Inarin Kirkonkylä
Kiviniemi, Matti Heribert (Junnu-Matti)
matkailu
matkailureitit
sisävesiliikenne
laivat
Suomen Matkailuliitto
Aurinkolaiva
Isoisäni Matti Kiviniemi toimi Aurinkolaivan kapteenina ja minäkin pääsin Armin kanssa monesti laivamatkalle. Sisävesiliikenteeseen rakennettu laiva oli tuotu etelästä. Laivaliikennöintiä varten Junnu-Matin rantaan oli rakennettu tie ja laituri. Matkustajat tuotiin Koppeloon linja-autolla ja he jatkoivat laivalla matkantekoa Inarin kirkonkylään, jossa ruokailtiin ja yövyttiin. Matkustajat toivat tuulahduksen muualta maailmasta ja maailmakuva avartui muutenkin, kun pääsin käymään Inarissa asti, toteaa Pirkko Afanasjeff. Aurinkolaiva oli Suomen Matkailuliiton omaisuutta ja se lopetti toimintansa muutaman vuoden kokeilun jälkeen.
Afanasjeff, Pirkko Eila Mirjami
Aurinkolaivan liikennöinti Inarijärvellä 1950-luvulla
Suomen Matkailuliiton omistama Aurinkolaiva liikennöi 1950-luvulla muutaman vuoden Inarijärvellä Koppelon ja Inarin kirkonkylän välistä reittiä. Laiva oli vastaavankokoinen kuin sisämaassa liikennöivät laivat yleensä olivat, n. 30 metriä pitkä ja 7 metriä leveä. Kapteenina toimi Koppelossa asuva Matti Kiviniemi (Junnu-Matti), jonka rannasta laiva liikennöi. Matkustajat tuotiin ja haettiin linja-autolla. Laivassa oli anniskeluoikeudet ja tarjoilija, joka huolehti matkustajien viihtyvyydestä. Kertojan appikukko, Matti Kiviniemi, osallistui kunnallispoitiikkan ja oli mukana "karvalakki lähetystöissä", jotka kävivät Helsingissä hoitamassa Inarin asioita.
Kiviniemi, Martta Pauliina
Ei lääkäriä eikä pappia, evakon jälkeen Inariin
Kalajoki
evakuointi
lääkärit
papit
joulu
juhannus
Haastateltava asui 70 kilometrin päässä Petsamosta pienessä kylässä. Petsamossa oli yksi pappi ja yksi lääkäri. Synnytyksiä ja sairauksia pyrittiin hoitamaan omin voimin. Evakkoon kylän väki lähti Kalajoelle. Evakon jälkeen haastateltava muutti Inariin.
Tervaniemi, Maire
Rensujeff, Kaija
kulkutaudit
espanjantauti
asuminen
Ennen sotia Inarissa oli yksi lääkäri. Sairauksia hoidettiin paljon omin keinoin. Espanjantauti tappoi 1920-luvulla runsaasti ihmisiä, usein koko perhekunnan. Inarilaisten tavallinen asumismuoto oli mökki ja sauna. Sodan jälkeen oli rakennustöitä.
Nikula, Onni Armas
Kolttaköngäs
Nikkeli
Kuivalahti
turistit
hotellit
Kolttaköngäs oli vilkas turistipaikka. Siellä oli monikerroksinen hotelli, joka paloi ja jonka tilalle rakennettiin heti uusi. Lampaita oli joka talossa, samoin poroja. Lehmiä ei ollut joka talossa; hotellilla oli omat lehmät. Kalastusta harjoitettiin uistelemalla ja verkoilla. Verkkoja sai olla kolme taloutta kohti, uisteluveneessä ei saanut olla kahta henkilöä samasta perheestä. Turisteista englantilaiset kalastivat koko kesän. Turisteilla piti olla paikkakuntalainen soutaja.
Lietoff, Yrjö
Etelä-Petsamo
Salmijärvi
arkielämä
kylät
Haastateltava on muuttanut lapsena perheensä kanssa Kittilästä Petsamoon. Perhe oli työläisperhe. Taloissa oli lampaita ja lehmiä omiksi tarpeiksi, harjoitettiin perunanviljelyä ja jokikalastusta. Petsamoon rakennettiin tie ja sinne tuli Nikkelin kaivos, elämä vilkastui ja vaurastui.
Tsurnuvuono
Tervaniemi, Pekka
Inka
henkilöhistoria
Pekka asettui evakkomatkalta paluun jälkeen Tsurnuun, äitinsä kotitaloon, jossa hän on viettänyt elämänsä aluksi äitinsä kanssa asuen ja myöhemmin asuinkumppaninsa Inkan kanssa. Toimeentulo on saatu luonnosta ja poroista. Sodan jälkeen käytiin vaihtokauppaa metsän tuotteilla Norjan puolella, jossa oli elintarvikkeita paremmin saatavilla kuin Suomessa. Maalikyliin Pekka ei kaipaa, mutta joskus siellä pitää käydä asioimassa. Matka taittuu kesäisin veneellä ja talvella moottorikelkalla. Vaikka naapureita ei asu lähitienoilla, aika kuluu liiankin kanssa. Aina on jotain korjaamista, tai muuta elannon hankintaan liittyvää puuhaa.
Siivikko, Jarmo
Enneuni ja talvisodan pommitukset Vätsärin palkisessa
Luttojoki
Muurmanski
Piilola
Paatsjoki
Kyynelvuono
Sammakkoniemi
Kessijärvi
Vätsäri
Järvenpään majatalo
Hulkko, Eetu
Kaarret, Akseli
Jokela
Sergei
Käsipuoli-Huotari
Laulujokela
Kaarret, Eemeli
Kaarret, Hilma
Soini, Lauri
talvisota
Porovarkaus ja siepatuksi tuleminen eivät tulleet varoittamatta, sillä kertoja näki ennenunen taphtumista muutamia päiviä ennen kuin se tapahtui. Pekka on tavannut sieppaajansa jälkikäteen ja antanut yhdelle korvatilkan kuittaukseksi vapaudenriistosta. Talvisodan aikana kertoja joutui Vätsärin palkisessa poropaimenena ollessaan pommikoneiden ahdistelemaksi ja joutui kaverinsa Eemeli Kaarretin kanssa piiloutumaan ampumiselta suojaan puiden alle. Pommituksessa tuhoutui Laulujokelan kämppä ja Akseli Kaarretin omistama Järvenpään majatalo.
Svendsen, Pekka
Luostarinen, Usko
Ensimmäiset muistikuvat liittyvät kalaan
Veskoniemi
Kaamasnuora
Mannermaa, Rauni
Mannermaa, Vilho (Aapo Vilho)
nuottakalastus
saaliit
Haastateltava muistelee lapsuuttaan ja lapsuuden perhettään. Ensimmäiset muistikuvat liittyvät kalaan ja kalastukseen. Kalastus on elättänyt haastateltavan lapsuuden perheen ja myös oman perheensä hän on elättänyt kalastuksella.
Törmänen
karjanhoito
navetat
lehmät
Haastateltava kertoo kuinka hän pikkutyttönä Törmäsen kylässä joutui äitinsä kanssa karjanhoitotöihin ja kuinka raskasta työtä se pienelle tytölle oli.
Lukkari, Selma
Nykänen, Irmeli
Sulkusjärvi
kirkot
kaste
rukoushuoneet
Rukoushuone sijaitsi Nellimin ja Sulkusjärven välillä. Myöhemmin sotien jälkeen se paloi. Silloin kun pappi kävi, pidettiin kirkonmenot ja seurat. Lappalaisia tuli paikalle eri puolilta Inaria. Kun lapsi syntyi, hänelle annettiin hätäkaste ja oikea kaste sitten, kun pappi kulki. Lapset saattoivat olla kastettaessa jo aika isojakin.
kurkkumätä
kuristustauti
tartuntataudit
Inarissa niinkuin muuallakin Suomessa raivosi 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa monia tartuntauteja, joihin kuoli paljon väkeä. Maria Kokko jäi ainoana lapsena eloon seitsenhenkisestä sisarusparvesta. Muut kuolivat joko kuristustautiin tai espanjantautiin. Espanjantaudin aikaan v. 1920 Inarissa oli jo lääkäri, mutta tautiin ei ollut lääkettä. Tautia yritettiin parantaa pirtulla sekä polttamalla tervaa ja paloöljyä. Epidemiatalvi oli erityisen kylmä ja runsasluminen muistelee Maria Kokko.
Kokko, Maria
Heinonen, Eeva
Espanjantauti vei kokonaisia perheitä ja jätti jälkeensä paljon orpoja
Toivoniemi
Kangasniemi, Frans
Lehtola, Heimo
lastenkodit
1920-luku
kauppa
Riutulan lastenkoti
Toivoniemen orpokoti
Inarissa riehui 1919-1920 espanjantauti, johon menehtyi yli 200 henkeä, jopa kokonaisia perheitä. Lapsia jäi paljon orvoiksi, eivätkä kaikki mahtuneet Riutulan lastenkotiin. Osa lapsista, kertoja mukaan lukien, sijoitettiin Toivoniemeen, jonne kunnostettiin orpokoti. Orpokoti toimi Toivoniemessä vuoteen 1933 saakka. Rakennus oli toiminut aikoinaan myös nimismiehen virkatalona ja se oli kuuluisa istutuksistaan.
Paloniemi
Lusmaniemi
Kuuva, : perhe
Saijets, Uula
Tarinassa kerrotaan kuinka espanjantauti verotti Inarin väkilukua. Espanjantautiin menehtyi 10 % Inarin asukkaista.
Norja
sota-aika
evakot
Petsamosta lähdettiin evakkoon Norjan puolelle, vähän sen jälkeen koko Petsamo paloi. Välirauhan jälkeen palattiin takaisin Suomeen.
Rantanen, Elsa
Lappi
Muonio
Rovaniemi
Tarina kertoo evakkomatkasta Inarista Rovaniemen kautta Muonioon, evakkoajasta Muoniossa sekä kotiinpaluusta.
Haavan ompelu suonilangalla, karhunkaatoa kirveellä ja keihäällä
Marasto
Morottaja, Antti (Karhu-Antti)
Morottaja, Matti (Setä-Matti)
kansanlääkintä
karhunpyynti
karhu
Pekka ompelee suonilangalla halonteossa syntyneen syvän haavan. Suonilanka ei perimätiedon mukaan aiheuta tulehtumista. Setä-Matti ja veli Antti lähtevät talvikeleillä pyytämään Marastosta karhua. Asentopaikkaa varten tarvitaan nuotio ja niinpä Matti ryhtyy hongan kaatoon sillä aikaa kun Antti on viemässä poroja kaivokselle. Yhtäkkiä karhu ampaisee hongan alta, eikä Matti aikaile, kun hän iskee karhua kirveellä otsaan. Pekka kertoilee myös miten keihästä käytettiin karhunpyynnissä ja miten karhua kannattaa jäljittää.
Ronkajärvi
Hammastunturin erämaa
Osaran aukeat
Pomokaira
Lehtola, Pentti
Karppinen
Hamari, Antti
Haippa
Tarina kertoo mitä Pentti Lehtolan uteliaita matkailijoita varten sepittämät jutut saivat aikaan ja mitä Matti Lehtola joutui kokemaan ryhtyessään oikomaan tieteen tekijöiden todeksi uskomia juttuja.
Lehtola, Matti (Vilho Matti Tapani)
Harhailija-Korhonen ja Lehtinen oravanpyynnissä
Sotajoki
Laanila
Pahaoja
Kuivakuru
Tolosjoki
Härkäselkä
Korhonen, Kullervo (Kulta-Korhonen)
Korhonen, Yrjö
Peronius, Elina
Peronius, Max Robert Waldemar
orava
kullankaivajat
"Kaikkia hommia ne etelän muotinuket meillä teettää, että ne sais turkit juhliinsa" kirosi Korhonen, kun juuttui takistaan kuusenoksaan ja pudotti rakovalkean loisteessa kuivahtaneet karvakenkänsä lumihankeen. Talviaikaan ei voinut huuhtoa kultaa, joten tienestiä hankittiin oravia metsästämällä. Korhonen ei ollut pyyntimiehiä, eikä hän osannut oikein suunnistaa metsässä. Muutaman harhailun jälkeen paikalliset kullankaivajat nimesivät Kulta-Korhosen Harhailija-Korhoseksi.
Lehtinen, Reino
Vuostimo-oja
Vuostimojärvi
Sirkkapounu
Ahvenjärvi
Ujejärvi
Kyrönkylä
Korkeavaara
Maunu, Onni
Mattila, Topias
Pekkala, Rainer
Avaskari, Antti
Tiilikainen, Elmo
maanviljely
vesimyllyt
ohran viljely
perunanviljely
Härkinmylly on jauhanut viljaa esi-isillemme, toteaa Lauri Pekkala ja muistelee samalla kuinka Kyrönkylässä viljeltiin menestyksellisesti ohraa ja perunaa ennen sotia. Mylly oli Kyrön jakokunnan omaisuutta ja se oli näyttävän näköinen. Aikojen kuluessa mylly on käynyt tarpeettomaksi ja saanut rapistua rauhassa. Rakennelmasta löytyi jälkiä vielä 1950-luvulla. Topias Mattila hautasi ennen evakkoon lähtöä perunat syvälle maahan. Kun väki palasi kotiin, siemenperunat olivat tarpeeseen ja näitä pottuja alettiin kutsua Kyröläisiksi. Kyröläistä pottua on viljelty Ivalon seudulla menestyksellisesti vuoskymmenien ajan. Lauri muistelee lopuksi, kuinka hän varjeltui poikakotiin joutumiselta.
Pekkala, Lauri Matti
Juutuavaara
Aunusjärvi
Aunusoja
turkiseläimet
turkistarhaus
ketut
ketunmetsästys
nahka
piisami
turkiskauppa
Heimo Lehtolalla oli turkistarha Juutuanvaarassa, jossa hän kasvatti mm. kettuja ja kaniineja. Tarhattavien eläinten nahkojen lisäksi Lehtola toimitti Kemissä asuvalle liikekumppanilleen myös luonnoneläinten ja kotieläinten nahkoja. Tarhaustoiminta ei ollut kovin kannattavaa, joten lisäansioita piti hankkia monesta lähteestä. Lisätuloja saatiin mm. karjan- ja poronhoidosta sekä kaupan pitämisestä.
Lehtola, Laura Leonoora
Solojärvi
Jurmukoski
Matti Lehtolan isä joutui poliisihommissaan selvittelemään Solojärvellä tapahtunutta mystistä porovarkautta. Poroja katosi tokasta, eikä mitään jälkiä porojen kuljettamisesta tai terurastamisesta ollut nähtävillä. Ainoa alueella liikkunut henkilö oli kalastaja, jota kuultiin asian tiimoilta. Mitään rikokseen viittaavaa ei kuitenkaan saatu selville. Varkaudet jatkuivat ja lopulta ei auttanut muu kuin tutkia kalastajan tekemisiä tarkemmin. Mysteeri selvisi, kun kalastaja oli unissaan kertonut poliisille tekosensa. Tekotapa oli varsin omituinen. Porolle oli laitettu heinäkengät jalkaan ja viety nuotiolle, jossa teurastus oli tapahtunut. Jätteet oli poltettu nuotiossa ja lihat viety kotiin kalarepussa.
Kaamanen
Kaamasen kievari
Heikkilä, Veikko-Aatami
Aili
Helga Malm oli lahjakas ja tomera nainen, joka hoiti terveyssisaren toimen ohella myös mm. Kaamasen kievaria ja luottamustehtäviä Inarin kunnassa. Hyviä tekoja haittasi ahneus, joka joissain tapauksissa meni liian pitkälle. Yksi tällainen episodi liittyi Kaamasen kievarin myyntiin. Joissakin tapauksissa kotiinpäin vetämisestä hyötyivät myös kuntalaiset, kun Helga kirjoitti diagnooseja keskussairaalaan ja silmälääkäriin, jonne sitten mentiin Malmin busseilla yhteiskuljetuksella. Helgan hyvä organisointikyky tuli esille, kun saksalaisryhmä saapui kahvittelemaan kievariin. Helga nousi tuolille ja komensi selkeällä saksan kielellä asikkaat jonoon. Jokainen joutui ostamaan poronnahan matkamuistoksi, eikä valintoihin mennyt aikaa, kun nahat myytiin järjestyksessä. Muutoinkin komento Kaamasen kievarissa oli kova, eikä asiakkaat päässeet valitsemaan mieleistään istumaseuraa. Huoneen vuokrauksessakin Helgalla oli omat sääntönsä. Usko oli näistä tietoinen ja teki kirjallisen sopimuksen, johon laitettiin yksityiskohtaisesti periaatteet, minkä mukaan mahdollisia korvauksia maksettaisiin. Niistä olikin hyötyä, kun puolen vuoden vuokrakontrahdin jälkeen arvioitiin tilannetta.
Luostarinen, Usko August
helmenpyynti
simpukat
säilytys
Satunnaiset helmenpyytäjät kokeilivet onneaan väliaikaisesti, kun sen sijaan ns. elinkautisilla pyytäjillä onni oli parempi. Hyvän helmen löytämiseen vaadittiin satojen, jopa tuhannenkin raakun avaaminen. Simpukan ulkokuoren lukemisen taito auttoi erottamaan helmellisen ja helmettömän simpukan toisistaan.
Huru, Matti
Helmenkalastus ajoittui lämpimän veden aikaan
Helmenkalastus alkoi yleensä juhannuksen jälkeen vesien lämmettyä ja sitä jatkui läpi kesän syksyyn saakka. Mikäli helmiä ei löytynyt, pyynti vaihtui kalastukseen. Simpukoita etsittiin kahlaamalla matalassa vedessä ja sukeltamalla syvemmässä kohtaa. Käsitys siitä, että olisi ollut mahdollista irrottaa helmi tuhoamatta simpukkaa, ei kertojan mukaan ainakaan suuremmassa määrin pidä paikkaansa.
Helmenpyytäjät Huhti-Heikki ja Arvid Wegelius
Ala-Lutto
Leukakoski
Huhti, Heikki (Huhti-Heikki)
Wegelius, Arvid
Kataja-Pekka
1890-1940 - luku
Huhti-Heikki ja Arvid Wegelius olivat muualta Lappiin tulleita maailmanmiehiä, joista tuli helmenpyynnin elinkautisia vuosina 1890 - 1940.
Tanskanen, Mauri
helmet
välitys
Helmi puhdistettiin ja se esiteltiin silkkialustalla ostajalle. Välittäjät tienasivat usein eniten helmikaupassa. Kertoja sai tosin kerran laadukkaasta helmestä 5000 mk, mikä vastasi kahdensadan poron tokkaa. Ivalon lennättimen johtaja Mauri Tanskanen välitti helmien lisäksi mm. ketun-, oravan- ja kärpännahkoja. Helmen matka maailmanmarkkinoille kiersi Rovaniemen ja Haaparannan kultasepänliikkeiden kautta.
Herätysliikkeet ja seuraperinne Inarin kylissä
Sammuntalo
Kittilä
Karasjoki
Utsjoki
Koskamo, Olli
Heikki
Hilda-Maria
Aapa, Hans
Törmänen, Tuomas
Mikkonen
Puhakka, Augusti
Nykänen, Iivari
lestadiolaisuus
seurat
herätysliikkeet
saarnaajat
Niemelän, kuten muidenkin talollisten karja laidunsi kesät luonnonnityillä ja tuli vasta syksyllä pihapiiriin. Vain lehmät pidettiin yöaikana navetassa. Talon piiat ja rengit yöpyivät tallin vintillä ja navetan hinkaloissa kesäaikaan. Sunnuntait oli pyhitetty hartaudenpitoon ja silloin tehtiin vain pakolliset työt kuten karjanhoito ja ruoanlaitto. Seuroissa kulkeminen oli tavanomaista ja väki kulki viikkokausia kestäneiden seurojen perässä kylästä kylään. Aapa-Hans ja Olli Koskamo olivat vahvoja saarnamiehiä, jotka lukivat Raamattua ja selittivät tekstiä. Virrenveisuu oli suosittua. Erityisen hyvä laulumies oli Augusti Puhakka, joka kulki saarnamatkoilla Utsjoella ja Norjan puolella. Seuroja ja hartaustilaisuuksia pidettiin lähes joka talossa. Lestadiolaisuus oli vahvin herätysliike Inarin alueella. Helluntailiike rantautui Inariin vasta 1940-luvulla ja monet paheksuivat sitä, koska liikkeen jäsenet olivat kirkosta eronneita. Nuorten olisi toivottu kulkevan vain hartaustilaisuuksissa, mutta nurkkatanssit ja musiikki vetivät nuoria puoleensa. Minkäpä vanhempi väki sille mahtoi. Kuvassa Enok Niemelä vuonna 1926 "nuoren liivin aikana".
Niemelä, Mikko Enok
Mannermaa: suku
Paadar : suku
herkkyys
Kertojan suvun vallitseva luonteenpiirre on aina ollut herkkyys. Suvun jäsenet ovat olleet sekä herkkiä että lahjakkaita. Varsinkin kaamos ja pimeys ovat aiheuttaneet ahdistusta. Tarinassa kerrotaan, että vanhat ihmiset ovat ennen kuolemaansa maininneet elämänsä tärkeimmäksi asiaksi rakkauden, ei materiaa.
Mannermaa, Esko
Rahajärvi
Kirakkajärvi
Jakojärvi
Ruukinpirtti
Lapiopää
Huuhkaja
Jääskö, Kalle
Lantto, Antti
Nykänen, Valde
Sarre, Eemeli
Korhonen
Lukkari
Tervo, Niilo
Tervo, Yrjö
Tervo, Tauno
Kiviniemi, Lauri
Mikinpetteri:, veljekset
hevonen
metsätyöt
kämpät
Ahvenjärven savotalla oli kymmenen hevosta ja kolmekymmentä miestä. Maasto oli korkeaa ja vaarallista sekä hevosille että miehille. Leimikot tehtiin harvoiksi. Kaadettavat puut olivat jykevää tukkitavaraa ja vanhimmatkin, kaadetuksi määrätyt puut olivat hyvälaatuisia. Metsätyö- ja hevosmiehiä tuli savotalle Petsamosta, Sodankylästä ja Rovaniemeltä. Kesäksi hevosmiehet lähtivät muualle ja savotoille jäi vain uittomiehiä, jotka valmistelivat ja valmistautuivat tukin uittamiseen. Kämpät olivat vetosia ja kylmiä. Nurkissa petivaatteet jäätyivät, mutta kaminan lähellä nukkujat hikoilivat. Kämpällä oli hyvä kokki, joka valmisti aamiaiseksi poronkäristystä. Pitkin päivää oli tarjolla kahvia, jos ajomatka sattui kulkemaan kämpän ohitse. Törmäsestä käytiin vähän savotoilla. Ivalon ja Koppelon miehet sen sijaan kävivät ahkerasti hankkimassa lisätienestiä savottatyömailta. Kuvassa Enok Niemelä vuonna 1926 "nuoern liivin aikana".
Höveli kassööri ja tarina Emma-valssista
Luusuan kämppä
Möyryvaara
Kiviniemi, Mikko Mikonpoika (Pikkumikki, Mikki)
Kangasniemi, Eenokki
Kagasniemi, Juho
Vuotta 1921 kutsuttiin villiksi vuodeksi savotoilla ansaittujen hyvien tienestien takia. Puusta maksettiin 5 mk/juoksumetri ja saaduilla tuloilla Aukustin isä osti hyvän hevosen 10 000 markalla. Aukusti muistelee myös, kuinka Mikko Kiviniemi lähti kesken savotan katsomaan perhettään ja varusti hevosreen täyteen heinää kassöörin luvalla. Palkanmaksun aikana Mikko kyseli eikö palkasta pitäisi vähentää kotit, heinäkuorma ja talven sapuskat. Kassöörinä toiminut Kangasniemen Junnun poika Eenokki oli sanonut, että töistähän sulle maksetaan ei menoista. Mikko oli tuumannut jälkeenpäin, että sattuipa minun kohdalleni hyvä kassööri. Liekö syynä ollut Pikkumikin "fakiirin" ja viulunsoitannan lahjat, joilla hän hauskutti metsäherroja. Emma valssista syntyi hauska tarina, kun Kauppamatin kammarissa kauppiaan tytöt olivat soittaneet grammaria. Kauppamatti oli huutanut tytöille, että laittakaapa soimaan se Villiruusu, joka löytyy sieltä Emman takapuolesta. Tästä sai alkunsa jätkien keskuudessa hupia aiheuttanut pyyntö Emmavalssin soittamisesta.
Rajajooseppi
Kesällä 1944 Ivalon asukkaita oli siirretty väliaikaiseen evakkoon Ukontuvalle. Sinne oli saapunut myös kuuluisa helmenkalastaja Huhti-Heikki, joka oli myynyt saaliinsa ja päättänyt lähteä lopullisesti Rajajoosepin kentältä. Majapaikassa Huhti-Heikki oli sanonut, että jos hänellä olisi helmiä jäljellä, hän antaisi yhden Toinin vauvalle, sillä kyllä lapsi on ainakin yhden helmen arvoinen.
Huutolaislapsi, maantietöissä, oravien metsästys
lapset
tietyöt
huutokauppa
Tarinan kertoja muistelee, kuinka hän joutui pienenä huutolaislapseksi, kun äiti menehtyi ja isä sairastui. Lapsena hän osallistui kalastukseen ja monenlaisiin sisätöihin. Myöhemmin hän aloitti maantietyöt ja metsästi lintuja ja oravia myyntiin.
jalokivet
Helmenpyyntiä voi verrata kullankaivuuseen tai lottoamiseen. Siihen innostuu varsinkin jos kohdalle sattuu hyvä ja arvokas helmi. Laadukkaan helmen tunnisti lasinkirkkaudesta, punaisesta tai mustasta väristä. Helmen jaloimmat yksilöt on luokiteltu arvokkaimpien jalokivien joukkoon. Helmi poikkeaa kuitenkin muista jalokivistä olennaisesti orgaanisperäisen syntytapansa vuoksi.
Iijärvi
Aikio, Uula
Aikio, Juhani
poronhoito
asutustoiminta
Heikki Aikio oli Iijärven viimeinen vakituinen asukas. Nyt paikka on jäänyt kesäasujien käyttöön. Iijärveltä on löytynyt nelijalkaisia aittoja, joiden arvellaan olleen aiemmin järven rannalla asuneiden norjalaisten perua. Isänisä Juhani Aikio muutti Pyhäjärveltä Iijärvelle 1880-luvulla. Heikin isä, Uula Aikio, on hänen poikiaan. Uula Aikion perheessä oli kymmenen lasta, joista kolme vanhimmasta päästä olevaa poikaa jäi asumaan Iijärvelle. Elanto saatiin poronhoidosta, metsästyksestä ja karjanpidosta. Kotona viljeltiin myös perunaa. Tie Iijävelle rakennettiin vuonna 1972.
Aikio, Heikki
Illanviettoa ja Rajalanäijän tarinointia
Keinoniemi
Rajalanäijä
Lehtola, os. Koponen Elsa-Briita
Lehtola, Matti
yliluonnolliset olennot
huvit
Lehtolan pirtissä luettiin kirjallisuutta sekä lausuttiin sananlaskuja ja arvoituksia iltaisin puhdetöiden lomassa. Talossa asui toisinaan myös reipas huutolaisukko Rajalanäijä, joka intoutui kertomaan tarinoita. Eräässä talossa lehmiä oli vaivannut painajainen, joka sai lehmän sairastumaan. Rajanäijä oli jäänyt yöllä seuraamaan, mistä vaiva aiheutui. Yhtäkkiä katosta oli alkanut tippua mustia oksia lehmän selkään. Äijä oli napannut risut ja polttanut ne uunissa. Sen jälkeen ei lehmiä enää painajainen riivannut.
Inarijärven kalareissuilla hullaannuttiin mielikuvitusleikkeihin
Nuoran-Juhani
Naukulahti
Pirkon isoisällä oli kalamaja Naukulahdessa, jonne mennessä poikettiin useasti Nuoran-Juhanissa. Lapsetkin pääsivät mukaan jopa viikon kestäville kalareissuille. Tytöille se oli mukavaa vaihtelua, sillä he saivat kuljeksia vapaina luonnonhelmassa ja päästää mielikuvitusleikit valloilleen. Pojat sen sijaan joutuivat soutumiehiksi ja kalanvirutukseen.
Inarijärven muikkukanta: synty ja seuraukset
Kattajärvi
Alajärvi
Aikio, Veikko
Petäkoski, Esko
Mannermaa, Panu
Sergejeff, Kirill
muikku
pohjarautu
riikasiika
troolikalastus
rysäkalastus
kutu
"Muikku, käärme ja piikanen tyttö eivät ole päässeet tunturin yli vaan ne on pitänyt tuoda". Rktl:n seurantatutkijana ja troolikalastajana Inarijärvellä toiminut Jaakko Kyrö kertoo, miten muikkukanta syntyi Inarijärveen ja mitä siitä seurasi. Inarijärven muikkukanta sai alkunsa Inarin kalanviljelylaitokselta tulvan seurauksena karkuun päässeistä Kelujärvelle tarkoitetuista muikuista 1970-luvulla. Kirill Sergejeff oli tuonut jo 1960-luvulla Sinettäjärveltä muikkua Alajärveen, josta osa on varmaan päätynyt myös Inarijärveen. Muikkua tuotiin myös Kattajärveen 1950-luvulla, joten Inarijärven muikkukannat muodostuvat kolmesta lajista. Muikkukanta on hyvin herkkä veden lämpötilan ja säännöstelyn vaikutuksille. 1980-luvulla, jolloin muikkua oli runsaasti Inarijärvellä, koettiin ennennäkemätön troolikalastusbuumi. Päätoimisia trooliporukoita oli parhaimmillaan 15 ja muutama kokeilijakin mahtui joukkoon. Saalista saatiin keskimäärin 200-400 kg yössä ja joskus nostettiin jopa 2000 kilon saaliita. Muikkukanta romahti 1990-luvun kylmien kesien seurauksena ja troolikalastajat katosivat Inarijärveltä.
Kyrö, Jaakko Anton Topias
Ivalojoki
Juutuanjoki
Tsarmijoki
harmaanieriä
taimen
rääpys
järvisiika
pohjasiika
kääpiösiika
nieriä
suolakala
kalakannat
suolaus
Sodan jälkeen Inarjärveltä saatiin niin paljon kalaa, että sen kanssa joskus hätävy. Nuotalla saatiin parhaimmillaan 800 kilon saaliita, jotka suolattiin kerroksittain puutynnyreihin ja vietiin myytäväksi. Parhaita kauppakaloja olivat siika ja taimen. Rautu käytettiin omiin tarpeisiin keittokalana. Keväisin pyydettiin riikasiikaa, joka ui pinnassa ja vesien lämmettyä siirrytiin nuottaamaan rannoille järvisiikaa. Inarijärvessä on kaikkiaan viittä eri siikalajia, joista muutama laji nousee kutemaan taimenen ja harjuksen tavoin Inarijärveen laskeviin jokiin. Vaelluskalojen kutujokia ovat mm. Ivalojoki, Juutuanjoki, Siuttajoki ja Tsarmijoki. Kalojen kutua hankaloittaa vesien pinnan vaihtelut ja esimerkiksi Ivalojoen hiekkasärkkien liikkumiset tulvien seurauksena.
Inarin kirkon alttaritaulu vaurioitui evakkoaikana
kirkonkylät
seurakunnat
alttaritaulut
Inarin kirkon alttaritaulu kastui evakkomatkalla ja se korjattiin Ateneumissa Helsingissä. Tarinassa muistellaan Inarin kirkonkylän ja Inarin seurakunnan historiaa.
Tanhua, Tuomas
Inarin luonto tarjoaa loistavat mahdollisuudet matkailulle
Saariselkä
Magga, Pauli
ohjelmapalvelut
matkailuyritykset
luontomatkailu
Lapin Luontolomat Oy
"Lapin luonto ja erämaat ovat matkailun vetovoima, jota ei vielä täysin ymmärretä", toteaa Lapin Luontolomat Oy:n perustaja Teuvo Katajamaa muistellessaan kymmeniä vuosia kestänyttä ohjelmapalvelu yrittäjätoimintaansa Saariselällä. Lapin Luontolomat Oy aloitti pienimuotoisen, omatoimiseen liikuntaan perustuvan ohjelmapalvelutoiminnan v. 1982. Vuosien saatossa palvelutarjonta on laajentunut ja motorisoitunut. Inarin laajat erämaat, monipuolinen luonto ja rikas kulttuuritarjonta tarjoavat loistavat mahdollisuudet matkailun kehittämiseen. Yrittäjyyteen on sisältynyt niin myötä- kuin vastatuultakin ja kuoppiakin on tullut vastaan, mutta eteenpäin on menty.
Katajamaa, Teuvo