Varsinais-Suomi
Nousiainen
2010-luku
kuntosalit
liikuntapaikat
Nousiaisten kunnan kuntosali toimi vuosia Kirkkotiellä, Puutyöliike J. Heikkilän omistamissa tiloissa.
Kaunonen, Paula
Tekijä mainittava. Lupa kaupalliseen käyttöön pyydettävä Nousiaisten kunnankirjastosta.
maisema
pellot
tiet
Tekijä mainittava. Lupa kaupalliseen käyttöön pyydettävä Nousiaisten kirjastosta.
Lehtiniemen torppa lahjoitettiin ja siirrettiin Nousiaisten kotiseutumuseolle
kotiseutumuseot
kotiseutuyhdistykset
rakennukset
Lehtiniemen rakennus siirrettiin museoalueelle vuonna 2011, ja se on lahjoitus Kalervo Sainion perikunnalta. Kuvissa siirron jälkeiset kunnostustyöt meneillään elokuussa 2012.
Lehtiniemen torppa ei ole varsinainen museorakennus, vaan se on sisustettu 1920-luvun tyyliseksi kokoontumispaikaksi. Tämän vuoksi siitä jätettiin pois rakennusosia, joista vanhimmat kustavilaisaikaisia (1772–1809). (Jukka Sainio, 2017) Rakennus kunnostettiin kotiseutuaktiivien talkootyönä.
Hirvijoki -- Varsinais-Suomi
joet
kosket
Tiihonen, Paavo
koulut
kirjastot
Lukion kirjastotilassa on pieni kokoelma lukiolaisten käyttöön suunnattua aineistoa. Aineisto järjesteltiin uudelleen lukion remontin jälkeen.
kylät
Kiinteistö Moisiontien risteyksessä toimi aikanaan Postin jakelukeskuksena. Kerros- ja rivitaloja Nummentiellä ja Torikujalla sekä Koljolantiellä.
yritykset
tilitoimistot
taajamat
Nummentien liikekiinteistössä toimivat Nousiaisten kebab pizzeria, Nousten pyörä sekä Nousiaisten kunnan tekninen osasto. Mynämäen-Nousiaisten Osuuspankki seuraavassa rakennuksessa oikealla.
Tekijä mainittava. Lupa kaupalliseen käyttöön kysyttävä Nousiaisten kunnankirjastosta.
vaakunat
kunnat
Nousiaisten vaakuna on Nousiaisten kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa Suomen ja 1200-luvulla rakennetun Nousiaisten kirkon suojeluspyhimykseen Pyhään Henrikiin, joka kuvataan vaakunassa polkemassa piispanistuimeltaan murhaajaansa Lallia. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä piispanistuimella istuva Pyhä Henrik, joka polkee jaloillaan kirves kädessä maassa makaavaa miestä (Lallia), kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Nousiaisten kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 21. maaliskuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 26. kesäkuuta samana vuonna. (Suomen kunnallisvaakunat, 1982 ja Kansallisarkiston digitaaliarkisto)
1980-luku
maatalous
maatalousyrittäjät
peltoviljely
järvet
vesistöjen säännöstely
Nousiaisten Nummen rivitalo - As Oy Kaunela
rivitalot
Aiemmin paikalla olleen Lempisen pariskunnan omakotitalon tilalle kunnassa suunniteltiin kerrostaloa, mutta rivitaloon päädyttiin. Kuudesta osakkeesta koostuva Kaunela rakennettiin 1970-luvun puolivälissä ja osakkaiksi valikoitui varakkaita nousiaislaisia, joista talo sai kutsumanimekseen "Lompakkorinne". Lempisen kauniista puutarhasta säästettiin omenapuita, jotka kaadettiin tontilta vasta muutama vuosi sitten salaojaremontin yhteydessä. (2022)
Aittarakennuksen siirtotyö museoalueelle
rakentaminen
siirto
myymälät
kyläkaupat
Vuodesta 1970 alkaen toiminut päivittäistavarakauppa Koljolassa.
Nousiaisten kirjasto siirtyi Kirkonpiirin koululta Nummelle, Henrikin koulun pihapiiriin.
pankit
leipomot
Perheyritys on tunnettu munkkilana, josta sai maakunnan herkullisimpia munkkeja ja muita tuoreita leivonnaisia.
baarit
paikallishistoriat
historia
Laitila
Kivikoski, Ella
Koivisto, Olavi
Julkaisija: Laitilan kunnan ja seurakunnan asettama historiatoimikunta.
Tervetuloa Annalaan! : Pyhäjoen Annalan kotiseutumuseon rakennuksia ja esineitä
museot
oppaat
Pohjois-Pohjanmaa
Pyhäjoki
Teos esittelee Pyhäjoen Annalan kotiseutumuseon rakennuksia ja esineitä.
Lahnaoja, Heikki
Pyhäjoen kunta
Petäjäsoja, Inga
Salmén, Sirpa
kartat
kaupungit
kaupunkikeskustat
Hämeenlinna
Hämeenlinnan maaseurakunta
Vanaja
Hattula
Janakkala
1910-luku
Maanmittari J. F. Sevónin vuoden 1912 vaiheilla piirtämä Hämeenlinnan kaupungin kartta perustuu vuoden 1887 asemakaavaan. Sevón täydensi sitä kuitenkin tällä välillä valmistuneilla rakennuksilla ja puistoilla, mm. ortodoksisella sotilaskirkolla ja Kunnallissaunalla sekä Toripuistolla ja sen paviljongeilla. Sevónin kartta sisältää lisäksi Myllymäen kaupunginosan epävirallisen tonttijakokaavan. Toinen Sevónin piirtämä kartta kuvaa Hämeenlinnan kaupungin ympäristöjä sisältäen mm. Hämeenlinnan maaseurakunnan ja Vanajan pitäjän sekä myös osan Hattulan ja Janakkalan pitäjistä.
Sevón, J. F
Julkaistu painettuna: Helsingfors : A.-B. F. Tilgmann.
Kansalliskirjasto
Gyldén, Claes Wilhelm
asemakaavat
korttelit
tontit
kaupunkikartat
1841
1840-luku
1800-luku
Claes Wilhelm Gyldén (1802–1872) toimi päämaanmittauskonttorin insinöörinä 1830–1840-luvuilla ja julkaisi tänä aikana kaikkien Suomen silloisten kaupunkien asemakaavat karttasarjana. Alkuperäisten karttojen koko oli n. 51 x 66 cm. Hämeenlinnan kartta on vuodelta 1841, ja siihen on piirretty lisäksi kaupungin sijainti yleiskartassa. Myös korttelien numerot ja ruotsinkieliset nimet, tonttien numerot sekä tärkeimmät rakennukset on merkitty karttaan.
1700-luku
Hämeenlinnan tonttikartta vuodelta 1780 on julkaistu Hämeenlinnan kaupungin historian toisessa osassa, liite 5.
1600-luku
Hämeenlinnan kaupunki perustettiin vuonna 1639 Hämeen linnan pohjoispuolelle, linnan ja Pyövelinmäen väliselle alueelle, jossa nykyään sijaitsevat Linnankasarmit. Vanhan kaupungin tontit olivat kapeita ja pitkiä. Varsinaisia katuja oli vain yksi, ja sekin muistutti enemmän kylänraittia kuin katua. Kadun linnanpuoleisessa päässä oli tori ja sen varrella raatihuone. Kirkko rakennettiin 1660-luvulla, ja se sijaitsi kaupungin pohjoispäässä, Pyövelinmäen puolella. Niinpä kirkkoa ei vielä näy 1600-luvun puolivälissä piirretyssä kartassa. Hämeenlinnan kaupunki muutettiin 1770-luvulla kuningas Kustaa III:n määräyksestä linnan kupeesta Niementaustan mäelle, Saaristen virkatalon maalle.
Schroderus, Laurentius L.
Julkaistu kirjassa: Lindeqvist, K. O., Hämeenlinnan kaupungin historia : II osa: Kaupungin historia Ruotsin vallan aikana- Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupunki, 1926.
Hämeenlinnan kaupunginkirjasto
Hämeenlinnan kaupungin kartta vuodelta 1832
1830-luku
Vuoden 1831 suurtulipalon jälkeen kaupunki sai uuden, C. L. Engelin laatiman asemakaavan. Tämän kartan on uuden asemakaavan pohjalta laatinut A. W Zitting. Kartassa näkyvät mm. uudet kadunnimet ruotsin kielellä sekä korttelien numerot ja ruotsinkieliset nimet. Keskustan uusia kadunnimiä ovat mm. Raastuvankatu (Rådstugugatan), nykyiseltä nimeltään Raatihuoneenkatu sekä Residenssikatu (Residencegatan), nykyiseltä nimeltään Hallituskatu. Kartta on julkaistu Hämeenlinnan kaupungin historian kolmannessa osassa, liite 2.
Charta öfver Nylands och Tavastehus samt Kymmenegårds län
Häme
1790-luku
Vapaaherra Samuel Gustaf Hermelin kustansi Ruotsin maanmittauslaitoksen kartaston Geografiska Kartor öfwer Sverige (1796–1812). Suomalainen Carl Peter Hällström (1774–1836) piirsi Suomen viiden maakunnan kartat vuosina 1798–1799. Kartat on digitoitu Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksessa.
Hällström, Peter
Geographisk Charta öfver Hattula Socken belägen i Tavastehus län
pitäjänkartat
1810-luku
Geografisk Charta öfver Hattula socken belägen i Tavastehus län, [1800-1820?] on alun perin digitoitu Kansalliskirjaston kokoelmaan Helmi - näytteitä Kansalliskirjaston kokoelmista.
Fieandt, Otto Carl von
kihlakunnat
Geografisk karta öfver Nedre Hollola härad uti Tavastehus län. Hollolan aliseen kihlakuntaan vuonna 1830 perustetussa Hämeen läänissä kuuluivat Hauhon, Lammin, Janakkalan, Vanajan ja Lopen pitäjät, Hämeenlinnan maaseurakunta sekä Tuuloksen, Luopioisten, Hausjärven ja Rengon kappelit.
Geografisk karta öfver Hauho härad i Tavastehus län. Kihlakuntajako Hämeen läänissä uudistettiin vuonna 1869. Yksi uusista kihlakunnista oli Hauhon kihlakunta, johon kuuluivat Hauhon, Hattulan, Vanajan, Lopen, Janakkalan ja Hausjärven pitäjät, Hämeenlinnan maaseurakunta sekä Tuuloksen, Tyrvännön ja Rengon kappelit.
Karta öfver jernvägen emellan Helsingfors och Tavastehus
rautatiet
Helsinki
Helsingin–Hämeenlinnan radan työpiirustukset hyväksyttiin vuonna 1857, ja samana vuonna ilmestyi Karta öfver jernvägen emellan Helsingfors och Tavastehus. Myös tulevat asemarakennukset on merkitty karttaan. Helsingin ja Hämeenlinnan välinen rataosuus avattiin 31. tammikuuta 1862.
Julkaistu painettuna: Helsingfors : (F. Liewendal), 1857.
kaavoitus
asemakaavoitus
kaupunginosat
Kauriala
1920-luku
Kaurialan ensimmäinen asemakaava tilattiin säästäväisesti kaupungin omalta insinööriltä P. A. Ahomaalta. Se hyväksyttiin arkkitehti Birger Brunilan tekemin muutoksin ja vahvistettiin vuonna 1925. Kauriala-nimi kaupunginosalle saatiin paikalla 1500-luvulla olleelta kylältä. Kaurialan katujen nimeämiseen saatiin apua kaupunkilaisilta. Asemakaavan runkona on pohjois-eteläsuunnassa kulkeva esplanadi, "Kaurialan puisto" ja sitä leikkaava, monia kulmia tekevä Parolantie. Kaava oli modernin epäsäännöllinen; korttelit olivat hankalan monimutkaisia. Uutta oli myös puutarhaviljelypalsta-alue. Säästäväisyys kuitenkin kostautui: Kaavan toteuttaminen oli mahdotonta sokkeloisten tonttien ja tilaa vievien katujen vuoksi. Lopulta tilattiin uusi asemakaava tamperelaiselta E. Kaalamolta. Uudessa 1938 valmistuneessa kaavassa mm. Esplanadi on poistettu ja hallitsevana katuna on Parolantie. Myös pikkukatuja on poistettu, ja puutarhapalstat on vaihdettu osittain omakotitontteihin. Kaurialan kaupunginosa rakennettiin suunnitelmallisesti pääosin vasta sodan jälkeen. Alkuperäisen kaavan koko on 57 x 67 cm, ja sitä säilytetään Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
Ahomaa, P. A.
keinusaari
Keinusaaren kaupunginosaa varten tilattiin asemakaava vuonna 1921 arkkitehti Birger Brunilalta, joka oli tehnyt muutospiirustukset myös Kiistalan (nyk. rautatieaseman seudun) kaavaan. Keinusaari oli määrätty jo 1830-luvulla Hämeenlinnan suuren palon jälkeen keisarillisella käskyllä kruununmakasiinien sijoituspaikaksi, koska se sijaitsi Vanajaveden äärellä. Aluetta hallitsivat 1920-luvulla lääninsairaala, kruununmakasiini, verkatehdas ja nahkatehdas sekä paja- ja värjäämörakennukset. Hieman kauempana sijaitsi teurastuslaitos. Brunilan kaavassa alueelle on piirretty teollisuus- ja pienteollisuustontteja, rantaviiva on oikaistu ja sitä seurailee Rantatie. Rannassa on Keinupuisto. Nykyisellä Keinusaaren kerrostaloalueella on vielä Pikkujärvi. Keinusaari kuului 1920-luvulla Kiistalan kaupunginosaan, jonka kaavoitus oli alkanut jo vuonna 1912. Toisin kuin Sairio ja Myllymäki, Kiistalan alue ei alun perin kuulunut Hämeenlinnan maihin. Kaupunki pakkolunasti Kiistalan maat satama-, varasto- ja teollisuusalueeksi. Koska kaupungin satama oli ahdas, Kiistalaan suunniteltiin uutta suurta satama-aluetta. Arkkitehtitoimisto Jung & Bomanssonin laatima asemakaava vahvistettiin 1917. Kaavaan tuli myös asuntokortteleita rautatieaseman aukiolta säteittäisesti lähtevien katujen varsille. Kaavaan tehtiin joitakin Birger Brunilan ehdottamia muutoksia vuonna 1918. Alkuperäisen Keinusaaren asemakaavan koko on 35 x 58 cm, ja sitä säilytetään Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
Brunila, Birger
Ojoisten ja Saaristen latokartanoiden kartta 1778
muutto
kuninkaankartanot
kruununtilat
maanomistus
kruununmaat
1770-luku
Karttaotteessa näkyvät Ojoisten ja Saaristen latokartanoiden eli kruunun virkatalojen maitten omistukset isonjaon jälkeen. Maanjaot ja myöhempien vuosien mittaukset kokosi vuonna 1778 maanmittari Pehr Kiellman. Kiellman tuli 1760 Hämeeseen komission maanmittariksi eli isojakoa toimittamaan. Hän teki myös Hämeenlinnan uuteen kaupunkiin tonttijaon. Vuonna 1775 kaupungin uudeksi sijoituspaikaksi päätettiin Saaristen kruununtilan maat. Kustaa III vahvisti sijoituksen vuonna 1776. Linnoitustoimen päällikkö Axel von Arbin sai tehtäväksi laatia kaupungin asemakaavan. Vuonna 1777 valmistui ensimmäinen Arbinin yksityiskohtainen suunnitelma Hämeenlinnan asemakaavaa varten ja v. 1778 "parannettu" suunnitelma. Pehr Kiellmanin karttaote Ojoisten ja Saaristen virkatalojen maista on samalta vuodelta kuin Arbinin korjattu suunnitelma. Lopullisen kaavan kuningas hyväksyi 1778. Kaupungin siirto suoritettiin nopeasti. Uusi asemakaava oli paalutettu maastoon jo ilmeisesti vuoden 1778 aikana. Vuodelta 1780 on olemassa myös maanmittari Kiellmanin tonttijakokartta Hämeenlinnasta. Alkuperäisen kartan koko on 79 x 121,5 cm ja sitä säilytetään kuultokangaskopiona Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
Kiellman, Pehr
varuskunta-alueet
kasarmit
Myllymäki
Myllymäen asemakartassa ei ole merkintöjä piirtäjästä eikä ajasta. Se on kuitenkin luultavasti tehty 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Pieni osa Myllymäkeä oli asemakaavoitettu jo vuoden 1872 asemakaavassa. Vuonna 1900 Myllymäen vuokratonteille laadittiin ns. valtuuston epävirallinen kaava, jonka tarkoituksena oli jotenkin säännöstellä villiä rakentamista. Digitoitu kartta muistuttaa paljon J. O. Nylundin v. 1903 piirtämää karttaa, joka kuvasi Myllymäkeä ennen uusien tonttien järjestämistä. Suuri osa tonteista on vielä rakentamattomia eli niitty- ja peltotontteja. Tonttijako oli valtuuston kaavan mukainen ruutukaava, jota rikkovat vain kivilouhimolle varattu alue ja muutamat maaston vuoksi viistoon asetetut korttelit Hevoshaankadun (nykyisen Punaportinkadun) pohjoispuolella. Vuonna 1907 kaupunginvaltuuston tonttivaliokunta teki ehdotuksen uusien vuokratonttien järjestämisestä Ahokadulta (entiseltä Kenttäkadulta) Poltinaholle ja Kankaantaustan kylään vievän maantien (nykyisen Lahdensivuntien) molemmin puolin. Ahokadun ja Poltinahon välille suunnitellut tontit Turuntien varrella näkyvät jo digitoidussa kartassa. Valtuuston kaava oli voimassa vuoteen 1936 asti, jolloin Myllymäki sai virallisen asemakaavan. Alkuperäisen kaavan koko on 112 x 84 cm, ja sitä säilytetään Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
kaavat
kustavilainen aika
Arbin Axel Magnus von
Kustaa III
Hämeenlinnan kaupunki siirrettiin 1770-luvulla vanhalta paikaltaan linnan pohjoispuolelta nykyiselle paikalleen Niementaustan mäelle. Kuningas Kustaa III vahvisti vuonna 1776 uuden sijoituksen ja määräsi linnoitustoimen päällikkö Axel Magnus von Arbinin (1717–1791) laatimaan asemakaavan uudelle paikalle. Arbinin ensimmäinen kaava valmistui ja hyväksyttiin vuonna 1777. Lydiaan on digitoitu kuitenkin Arbinin toinen kaavaversio, jonka kuningas allekirjoitti 19.5.1778. Se sisältää edellisvuotiseen verrattuna joitakin muutoksia etenkin teiden sijoittelussa. Arbinin kaava on ns. ruutukaava ja sen ääriviivat ovat taitteiset niin, että kaava muodostaa vuodan muotoisen kuvion. Kaupunkia kiertää lehtipuiden rivistö ja ulompana maaston kuivattamiseksi kaivettu kanava. Kaava toteutui suurelta osin, vaikkakaan kaavan mukaisia rantakatuja, laitureita ja puuistutuksia ei koskaan toteutettu. Kaava oli voimassa aina Hämeenlinna paloon asti vuonna 1831. Arbinin asemakaava on merkittävimpiä kustavilaisen ajan kaupunkisuunnitelmia Suomessa. Alkuperäinen kaava on kooltaan 38 x 71 cm, ja sitä säilytetään Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
Arbin, Axel Magnus von
Kiistala
Sairio
Hämeenlinnan kaupungin vuoden 1926 asemakartta on laadittu Hämeenlinnan kaupungin rakennuskonttorissa. Asemakartta kattaa kaikki vuoteen 1926 mennessä virallisen (keskusta, Kiistala, Kauriala) tai epävirallisen (Myllymäki, Sairio) asemakaavan saaneet kaupunginosat. Kaurialan kaupunginosan kaava oli vahvistettu vuonna 1925, mutta se ei koskaan toteutunut tässä kartassa esitetyllä tavalla. Karttaan on merkitty tonttien numerot ja kadunnimet suomen kielellä. Moni keskustan kaduista oli pari vuotta aikaisemmin saanut uuden nimen. Alkuperäisen kartan mittakaava on 1:6000 ja koko 74 x 69 cm. Karttaa säilytetään Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
Hämeenlinnan kaupungin rakennuskonttori
1880-luku
Caween, Carl Alfred
Tyrväntöläissyntyinen arkkitehti Carl Alfred Caween (1836–1912) suunnitteli Hämeenlinnaan useita rakennuksia, mm. vuonna 1887 valmistuneen raatihuoneen. Hän toimi Hämeen läänin lääninarkkitehtina vuosina 1876–1907 ja sai toimekseen tehdä Hämeenlinnan asemakaavaan uuden rakennusjärjestyksen edellyttämät muutokset. Kaavamuutokset tehtiin vuosina 1882 ja 1886, ja senaatti vahvisti Caweenin uuden asemakaavan vuonna 1887. Uusi asemakaava oli perusrakenteeltaan edeltäjänsä kaltainen. Oleellisimmat muutokset olivat keskustan itäpuolen ranta-alueen muodostaminen puistoalueeksi ja jo rakennetun Suomen kasarmin alueen merkitseminen kasarmialueeksi. Kaavaan oli piirretty jo myös seuraavana vuonna valmistunut uusi lyseorakennus. Pikkutorille kaavoitettua ortodoksista sotilaskirkkoa yritettiin jossakin vaiheessa jo poistaa kaavasta, mutta senaatti antoi hyväksyntänsä vasta, kun se oli palautettu kaavaan. Tämä vuonna 1887 vahvistettu asemakaava oli keskustan osalta voimassa aina vuoden 1961 kaavan vahvistamiseen saakka. Alkuperäinen asemakaava on kooltaan 69 x 108 cm, ja sitä säilytetään Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
Caween, Alfred
1860-luku
1870-luku
Wilenius, Georg
Tonttipula alkoi vaivata kasvavaa Hämeenlinnaa jo 1850-luvulla. Lääninarkkitehti Carl Albert Edelfelt laati vuonna 1858 uuden kaavan, jossa kaupunkialuetta laajennettiin Myllymäen ja Hätilän puolelle. Vaikka kaava hyväksyttiin senaatissa, se jäi toteutumatta. Seuraavaa asemakaavaa laatimaan ryhtyi arkkitehti ja Hämeen läänin rakennuskonttorin konduktööri Georg Wilenius (1831-1892). Wileniuksen kaavaehdotus valmistui jo vuonna 1867, mutta senaatti hyväksyi sen monien muutosten jälkeen lopullisesti vasta vuonna 1872. Wileniuksen kaavassa puutarhakatuja ja puistoalueita on vähemmän kuin Edelfeltin kaavassa, ja kaupunki on laajentunut vain läntisiltä osiltaan. Myllymäen kaupunginosaan on kaavoitettu 13 korttelia ja toriaukio. Kaupunginosan pääkatuna on Chaussé-katu, nykyinen Turuntie, jonka keskustan puoleiseen päähän Pikkutorille on jo varattu paikka ortodoksiselle sotilaskirkolle. Myös vanhan hautausmaan pohjoispuolelle on kaavoitettu kuusi uutta korttelia. Alkuperäinen kaava on Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
Hämeenlinnan kaupunki n. 1892, talot ja katot eriteltyinä
keskustat
rakennusaineet
1890-luku
Hämeenlinnan kaupungin kartta noin vuodelta 1892 esittelee tarkasti Hämeenlinnan keskustan 1800-luvun lopun rakennuskannan. Karttaan on erilaisilla väreillä merkitty kivi- ja puurakennukset. Myös rakennusten kattomateriaali selviää kartasta, esim. turvekatot on merkitty omalla värillään. Kadunnimet on kirjoitettu karttaan suomen kielellä. Kartan tekijästä ei ole tietoa. Alkuperäinen kartta on Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
empire
Gustafsson, Carl Johan Edvard
Zitting, A. W.
Hämeen läänin kuvernööri Otto Rehbinder esitti melko pian muutoksia Engelin laatimaan vuoden 1832 kaavaan. Kaavamuutosta ryhtyi toteuttamaan Carl Johan Edvard Gustafsson (1815-1868) intendentinkonttorista, ja uusi kaava hyväksyttiin jo 2.7.1845. Myös Gustafssonin kaava lukeutuu empirekaavoihin, ja se noudattaakin pitkälti Engelin kaavaa. Suurin muutos on kaava-alueen laajeneminen kaupungin pohjoispuolelle ja supistuminen etelästä rannan puolelta. Kaava ulottuu myös Keinusaaren puolelle, jossa näkyvät lääninsairaalan ja kruununmakasiinien alueet. Tämäkään kaava ei kaikilta osin toteutunut, esim. kaavasta poistetut eteläosan tontit ja rakennukset jäivät paikalleen. Digitoitu kaava on maanmittari A. W. Zittingin tekemä kopio Gustafssonin asemakaavasta, ja sitä säilytetään Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
Gustafsson, C. J. E.
tulipalot
Engel, Carl Ludvig
Syyskuussa vuonna 1831 tulipalo tuhosi suurimman osan Hämeenlinnan kaupungista. Tärkeimmistä rakennuksista säästyi vain kaupungin vuonna 1798 valmistunut kirkko. Suuret kaupunkipalot 1800-luvun Suomessa saivat aikaan sen, että palontorjunnasta tuli kaavoituksessa yksi keskeisiä näkökohtia ja asemakaavoitus joutui senaatin ja intendenttikonttorin tarkkaan valvontaan. Suomen 1800-luvun kuuluisin arkkitehti ja intendenttikonttorin johtaja Carl Ludvig Engel (1778–1840) muokkasi maanmittari A. W. Zittingin laatiman ruutukaavan pohjalta uuden asemakaavan Hämeenlinnan kaupungille. Engelin kaava hyväksyttiin 17.1.1832. Se edustaa tyypillistä empirekauden asemakaavoitusta, jolle on ominaista mm. aikaisempaa väljempi kaupunkirakenne, leveämmät kadut ja runsaat istutukset. Engelin suorakaiteen muotoinen empirekaava toteutui pääosiltaan ja olosuhteiden pakosta nopeassa tahdissa, vaikka rantaviiva ei nytkään muodostunut kaavan mukaiseksi. Tämä Hämeenlinnan kaava vuodelta 1832 on Suomen tärkeimpiä empirekaavoja. Alkuperäisen kaavan koko on 51 x 67 cm, ja sitä säilytetään Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
hankkeet
korkeakoulut
maatalousoppilaitokset
Aulanko
Julkaisussa Hämeenlinnan kaupungin, Hattulan kunnan ja Hämeenlinnan maalaiskunnan asettama toimikunta kannattaa maatalouskorkeakoulun sijoittamista Karlbergin kartanon alueelle Hämeenlinnaan. Perusteluiden mukaan sijaintia maaseudulla puolsivat vuorovaikutus käytännön maatalouden kanssa ja maanviljelijöiltä saatava tunnustus. Toimikunta korosti kartanon olemassa olevan rakennuskannan sopivuutta maatalouskorkeakoulun tarkoituksiin. Hyvinä puolina nähtiin myös Aulangonvuori sekä alueella sijaitsevat suuret puisto- ja istutusalueet. Myös sijaintipaikan hyviä liikenneyhteyksiä pääkaupunkiseudulle kehuttiin. Tällä katsottiin olevan suuri merkitys, sillä alan erikoiskirjastot ja -kokoelmat sijaitsivat siellä. Maatalouskorkeakoulua ei työryhmän suotuisasta arviosta huolimatta koskaan perustettu Karlbergin kartanoon. Sen sijaan eversti Hugo Standertskjöld myi Karlbergin eli Aulangon Hämeenlinnan kaupungille vuonna 1926 ja kehitys kohti matkailukeskusta alkoi.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupungin, Hattulan kunnan ja Hämeenlinnan maalaiskunnan asettama toimikunta, 1926.
Hämeenlinnan kaupungin, Hattulan kunnan ja Hämeenlinnan maalaiskunnan asettama toimikunta
Käsityöammattilaitokset Hämeenlinnan kaupungissa v.v. 1896–1905 ja ammattilaitosten tarkastus
tarkastus
ammatit
käsityöläiset
ammattientarkastus
työolot
verstaat
Tarkastusten toimittaminen "käsityöhuoneissa" kuului Hämeenlinnassa vuonna 1880 perustetun terveydenhoitolautakunnan tehtäviin. Kaupunginlääkäri Viktor Mannerin kirjoittama tarkastuskertomus kattaa kymmenvuotiskauden 1896–1905, jolloin Hämeenlinnan käsityöammattilaitoksissa suoritettiin neljä tarkastusta keskimäärin kolmen vuoden välein. Tarkastettavien piiriin kuului yli viisikymmentä verstasta ja liikettä, joissa oli yhteensä yli 200 työntekijää. Joukossa oli mm. jalkine-, räätälin- ja puusepänverstaita, värjäämöjä, savenvalamoja, kivenhakkaamoja ja kirjansitomoja sekä maalarin-, nahkurin- ja kellosepänliikkeitä. Merkittävä muutos vuosisadan vaihteen työoloissa oli päivittäisen työajan lyheneminen lähemmäs kymmentä kuin kahtatoista tuntia. Työntekijöiden asuminen oli edelleen puutteellista, vaikka siinäkin oli tapahtunut edistystä. Kuitenkin osa työntekijöistä asui edelleen verstastiloissa. Verstaiden siisteydessäkään ei ollut kehumista, edes sylkyastioita ei kaikista paikoista löytynyt. Kaupunginlääkäri Manner oli tyytymätön myös ammattientarkastusta sääteleviin määräyksiin, jotka antoivat vähän mahdollisuuksia työoloissa havaittujen puutteiden korjaamiseen.
Manner, Viktor
Hämeenlinnan kaupunki
Hämeenlinnan suomalainen säästöpankki 1910–30/V–1930
historiikit
säästöpankit
Hämeenlinnaan oli perustettu ensimmäinen säästöpankki jo vuonna 1846. Kaupungin suomenmielisten keskuudessa oltiin kuitenkin 1900-luvun alkuvuosina hyvin tyytymättömiä pankin toimintaan ja katsottiin, että etenkin Suomalaisen puolueen jäsenten oli vaikea saada luottoa vanhasta säästöpankista. Joukko suomenmielisiä päätyikin sitten neuvottelemaan uuden säästöpankin perustamisesta kaupunkiin. Hämeenlinnan suomalaisen säästöpankin perustava kokous pidettiin 10.11.1909, ja pankki aloitti toimintansa seuraavan vuoden toukokuussa Nybergin perikunnan talossa torin alareunassa. Perustajajäsenten joukossa olivat mm. tehtailija J. F. Alanko, kustantaja Arvi A. Karisto, lehtori Ernesti Suolahti, kirjapainon omistaja Kusti Laurila ja pastori Verneri Vartia. Vuonna 1914 pankki päätyi Raatihuoneen länsipuolelle Bogdanoffin perikunnan taloon, jonka pankki osti itselleen tontteineen vuonna 1916. Tämän kaksikymmenvuotishistoriikin ilmestyessä oli juuri päästy muuttamaan samalle paikalle valmistuneeseen ajanmukaiseen pankkitaloon.
Hämeenlinnan suomalainen säästöpankki
Hämeenlinnan kaupungin säästöpankki 1846–1926
Hämeenlinnaan perustettiin ensimmäinen säästöpankki vuonna 1846. Pankin nimi oli aluksi Hämeenlinnan kaupungin säästökassa, myöhemmin säästöpankki. Tämä historiikki keskittyy lähinnä vuosien 1900–1924 tapahtumiin, sillä pankin historiasta oli julkaistu jo aiemmin Väinö Andelinin (Hämeen-Anttila) kirjoittama historiikki vuosilta 1846–1900. Tämän uudemman historiikin kuvaamalle jaksolle sijoittuvat mm. oman toimitalon valmistuminen Raatihuoneenkadun varrelle vuonna 1910 ja kilpailevan säästöpankin perustaminen syksyllä 1909. Vuonna 1948 pankin viralliseksi nimeksi tuli Hämeenlinnan vanha säästöpankki. Koska pankki ei ollut kaupungin omistuksessa, vanhaa nimeä pidettiin harhaanjohtavana.
Vartia, Verneri
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna (Arvi A. Karisto oy:n kirjapaino), 1926.
Hämeenlinnan kaupungin säästöpankki
Vanhassa Hämeenlinnassa oli vuonna 1738 vain pari suutaria, pari räätäliä, seppä ja muutama pellavakankuri. Käsityöläisten määrä alkoi lisääntyä 1700-luvun loppupuolella, kun kaupunki oli siirretty uudelle paikalleen Niementaustan mäelle. Myös mestareiden taitotaso nousi ja käsityöverstaat suurenivat, joten käsityöläismestareilla saattoi olla useampiakin kisällejä ja oppipoikia verstaassaan. Samalla ammattikuntalaitos vakiintui, niin että esim. vuonna 1806 Hämeenlinnassa perustettiin ainakin hattumaakareiden, satulamaakareiden, karvarien, seppien ja nikkareiden ammattikunnat. Vanhemmat ammattikunnat oli jo pellavakankureilla, suutareilla ja räätäleillä. Hämeenlinnalaisille tarjosivat palveluitaan myös mm. karstamaakarit, pläkslaakarit ja jeljuuttarit. Esa Kahila esittelee tässä laajassa artikkelissaan suuren joukon enimmäkseen jo kadonneita käsityöammatteja ja niiden edustajia Hämeenlinnassa 1600-luvulta 1900-luvun alkuvuosiin asti.
Kahila, Esa
Julkaistu kirjassa: Hämeenlinna : luontoa ja elämää 1 : 300-vuotisjuhlan muistoksi 1638–1938. - Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupunki (Arvi A. Karisto osakeyhtiön kirjapaino), 1938.
osoitteet
hakemistot
luettelot
kalenterit
henkilöhakemistot
liike-elämä
palvelut
virastot
mainokset
ilmoitukset
1930-luku
Hämeenlinnan viides ja viimeinen osoitekalenteri ilmestyi vuonna 1931, jolloin edellisen kalenterin ilmestymisestä oli kulunut kahdeksan vuotta. Tässä kalenterissa ei enää luetella kaupungin taloja omistajatietoineen niin kuin kaikissa aikaisemmissa kalentereissa. Henkilöluettelon lisäksi kalenteri sisältää ilmoittajien luettelon sekä luettelot virastoista ja kouluista sekä seuroista ja yhdistyksistä. Esipuheen mukaan henkilöiden osoitteet on poimittu vuoden 1931 henkikirjoista.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : (Oy. Hämeen Sanomain kirjapaino), 1931.
osoitehakemistot
Riihimäki
Hämeenlinnan kolmas (esipuheen mukaan toinen) osoitekalenteri ilmestyi vuonna 1915. Edellisen kalenterin ilmestymisestä oli kulunut tällä kertaa vain kaksi vuotta. Kalenterin alussa on jälleen luettelo kaupungin taloista ja talonomistajista sekä vuokratonteista ja niiden omistajista. Sen jälkeen seuraa varsinainen aakkosellinen osoiteluettelo, joka sisältää n. 3000 osoitetta. Hämeenlinnan liike- ja ammattiluettelon lisäksi luetellaan myös Riihimäen liikkeitä. Lisäksi kalenteri sisältää luettelot valtion, kunnan ja seurakunnan virastoista ja virkamiehistä sekä paikallisista seuroista ja yhdistyksistä. Pika-ajurien ja automobiilien taksat löytyvät osoitekalenterin loppupuolelta. Kauppaliikkeiden, pankkien ja muiden yritysten omat ilmoitukset on sijoitettu teoksen alkuun ja loppuun. Seuraavan kalenterin oli määrä ilmestyä jälleen kahden vuoden päästä, mutta sen ilmestyminen siirtyi vuoteen 1923.