muistomerkit
patsaat
veistokset
Parolan leijona
varuskunta-alueet
Hattula
Parolannummi
1930-luku
Venäjän keisari ja Suomen suuriruhtinas Aleksanteri II saapui seurueineen heinäkuussa 1863 Parolannummelle. Keisarin ohjelmaan kuului Suomen sotaväen katselmuksen ja ohimarssin ohella sotaharjoituksen seuraaminen. Saman vierailun yhteydessä keisari allekirjoitti Hämeenlinnassa J. V. Snellmanin laatiman kieliasetuksen, joka nosti suomen kielen tasavertaiseen asemaan ruotsin kanssa. Hyvin onnistuneen keisarivierailun muistoksi Suomen upseerit päättivät hankkia Parolannummelle muistomerkin. Upseerit ottivat ensin yhteyttä ruotsalaiseen kuvanveistäjään Carl Eneas Sjöstrandiin, joka ehdotti leijona-aihetta pronssiin valettuna. Pronssipatsasta pidettiin kuitenkin liian kalliina, ja lopulta patsas tilattiin kuvanveistäjä ja taidemaalari Andreas Fornanderilta, joka antoi valaa leijonan halvasta metalliseoksesta. Parolan leijona -patsas pystytettiin vuonna 1868 Parolannummen leirikentän laidalle. Huonoon kuntoon päässyt muistomerkki kunnostettiin perusteellisesti kesällä 2011.
Laurila, Usko
Hämeenlinnan kaupunginkirjasto
maisema
huvilat
seurantalot
niemet
saaret
Elolankärki
Lammassaari
Petäys
Suotaala
Tyrväntö
1920-luku
Tyrvännön seurakunnan kirkko rakennettiin 1700-luvun lopulla Suotaalan kylään. Kuva on otettu Kirkkomäen rinteeltä kohti Elolankärkeä, jossa näkyvä rakennus valmistui vuonna 1907 raittiustaloksi. 1920-luvulla talossa toimi pitkään puhelinkeskus ja myös Tyrvännön kunta piti siellä toimistoaan ja kokouksiaan ennen oman kunnantalon valmistumista. Sittemmin seurantalo siirtyi Tyrvännön maamiesseuran omistukseen. Se on edelleen paikallaan Tyrvännöntien varrella. Toinen Elolankärjessä näkyvä rakennus on vuosisadan vaihteessa valmistunut kirjapainonomistaja Puromiehen huvila Leppäranta. Piispa Jaakko Gummerus taas vietti vuosina 1916–1936 kesiään Saarennon huvilassa taustalla näkyvässä Lammassaaressa. Viereisessä niemessä sijaitsivat Suolahden suvun huvilat Petäys ja Kariniemi.
tiet
kylät
Tyrvännöntie
Tyrvännön Suotaalan kylä lienee ollut olemassa jo rautakaudella. Asiakirjoissa Suotaala mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1483. Muista tyrväntöläiskylistä poiketen Suotaala ei ole syntynyt kartanon ympärille, vaan on ollut nimenomaan talonpoikaiskylä. Kylässä oli hyvin hoidettuja ja vauraita tiloja, jotka pysyivät paikoillaan vuosisatoja. Suotaala oli 1800-luvun lopulle asti tiivis ryhmäkylä, mutta isojaon seuraksena suurin osa taloista siirrettiin kauemmas kylänraitin varrelta. Kyläkeskukseen jäivät vain Mattilan ja Anttilan talot. Keskellä Tyrväntöä sijaitsevasta Suotaalasta tuli kirkonkylä, kun sinne rakennettiin 1700-luvun loppuvuosina Tyrvännön kappeliseurakunnan kirkko. Vanha kirkko oli sijainnut Lepaalla. Suotaala oli myös Tyrvännön kuntakeskus, vaikka varsinainen kunnantalo sinne valmistuikin vasta vuonna 1942. Oma kunnallishallinto lakkasi, kun kunta liiitettiin Hattulaan vuoden 1971 alussa. Kuva Suotaalan kylänraitista on otettu 1920-luvulla Elolankärjestä kirkolle päin. Kuvan ottajan taakse jäävät seurantalo, meijeri ja Leppärannan huvila. Vasemmalla on Elolanlahti, ja edessä peltoaukean takana näkyy Suotaalan kylän asumuksia.
suojeluskunnat
1918
Tyrvännön kuntakokous katsoi 18. syyskuuta 1917 "yksimielisesti suotavaksi ja toivottavaksikin suojeluskunnan perustamisen kunnan alueelle". Lokakuussa Lepaan puutarhaopistolaisten keskuudessa alettiin pitää harjoituksia pomologi Olavi Collanin ja puutarhuri Jussi Ritarin johdolla, ja joulukuussa tyrväntöläiset tekivät päätöksen suojeluskunnan perustamisesta. Sisällissotaan osallistui 24 Tyrvännön suojeluskuntalaista. He muodostivat myös kantajoukon, kun järjestetty suojeluskuntatoiminta alkoi sodan jälkeen. Alkuaikoina jäseniä oli 40–50, myöhemmin 70–80. Tyrvännön suojeluskunta kuului alkuvaiheessa ratsujoukkueena Hauhon ja Luopioisten alueeseen, myöhemmin polkupyöräjoukkueena Hattulan ja Kalvolan alueeseen. Tyrvännön suojeluskunnan ensimmäinen paikallispäällikkö oli Jussi Ritari. Häntä seurasivat August Koski, Otto Reijonen ja Aatto Mattila. Toiminnan päätavoite oli maanpuolustustahdon ja isänmaallisen hengen lujittaminen, mutta myös sotilastaitojen ja urheilukunnon kehittäminen. Kuvassa Tyrvännön suojeluskuntalaiset ovat kokoontuneet seurantalon edustalle syksyllä 1918 paikallispäällikkö Jussi Ritarin johdolla.
vuotuisjuhlat
juhannus
kokot
Tyrvännön juhannusperinteisiin kuului tulien polttaminen mäensyrjissä ja veden päällä. Tulien äärellä pyörittiin piiriä ja laulettiin, valvottiin aamupuoleen ja katseltiin auringonnousua. Tytöt tekivät juhannusyönä taikoja naimaonnen varmistamiseksi. Sulhanen ilmaantui unessa, kun nukkui juhannusyönä yhdeksän erilaista kukkaa tyynyn alla. Myös solmittiin rukiin oraisiin erivärisiä rihmoja, lakaistiin yöllä yksinään kolmen tien risteystä tai käytiin sialta tiedustelemassa mahdollisista kihloista. Juhannustulilta palatessa nuoret toivat mukanaan lehviä ja kukkia, joilla koristeltiin pihamaat ja rakennukset. Kuvan juhannuksenviettäjien joukossa näkyy myös ylioppilaita, luultavasti Tyrvännön huviloilla kesäänsä viettäviä kaupunkilaisnuoria tai talojen ja kartanoiden kesävieraita. Kesävieraat olivat useimmiten sivistyneistöä, virkamiehiä tai muita kulttuurihenkilöitä. Tyrvännön varsinainen huvilakulttuuri sai alkunsa 1900-luvun alkuvuosina, ja tunnettuja kesätyrväntöläisiä olivat mm. Suolahdet Petäyksessä ja Kariniemessä.
kirkonkylät
pellot
rakennukset
kirkkorakennukset
Tyrvännön kappeliseurakunnan kirkko sijaitsi vanhastaan Lepaalla, keskellä kartanon aluetta. Kun tämä kirkko oli päässyt huonoon kuntoon, Tyrväntöön ryhdyttiin 1770-luvulla puuhamaan uutta kirkkoa keskemmälle pitäjää, aluksi Vanajaveden rannan tuntumaan Suotaalan Puisniemeen. Kirkon paikka kuitenkin vaihtui, ja kirkonrakentaja Matti Åkerblomin rakentama puinen ristikirkko valmistui Suotaalan Kirkkomäelle, jonka alkuperäinen nimi oli Huoritunmäki. Ensimmäinen jumalanpalvelus pidettiin vielä keskeneräisessä kirkossa syksyllä 1799. Virallisesti kirkko ja kirkkomaa vihittiin käyttöön 6.2.1803. Seurakunnan vähävaraisuuden vuoksi tyrväntöläiset olivat saaneet kuninkaalta poikkeusluvan rakentaa puisen kirkkorakennuksen kivikirkon sijasta. Huoritunmäellä oli ennestään tilattomien mäkitupalaisten ja käsityöläisten mökkejä, ja alueen asutus laajeni etenkin 1800-luvulla. Kirkon ympäristöä alettiin sittemmin nimittää Kirkkoahoksi. Vanha kuva Tyrvännön kirkon ympäristöstä on otettu pohjoisen suunnasta. Kirkon pohjoisenpuoleisella rinteellä sijaitsivat mm. Rosenborgin, Runolinnan, Nenyen ja Louhimon talot sekä opettaja Niemisen huvila. Kuvan vasemmassa reunassa näkyy Suotaalan kylämäen taloja, muun muassa Mattilan ja Anttilan rakennusryhmät.
KFP KOY
kartanot
puistot
Lepaan kartano
Lepaa
1900-luku (vuosikymmen)
Tyrvännössä sijaitseva Lepaan kartano on Hämeen vanhimpia kartanoita. Se on ollut olemassa jo keskiajalla, mahdollisesti jo 1200-luvulla. Lepaan omistajasukuja ovat olleet mm. Tavastit, Beurraeukset, Boijet, Stierncrantzit ja Heimbürgerit. Kuvassa näkyy kartanon päärakennus, jonka vanhin osa on peräisin 1600–1700-lukujen vaihteesta. Päärakennusta uudistettiin empiretyylin mukaisesti 1800-luvun alkupuolella, ja lasiveranta rakennettiin saman vuosisadan puolivälin paikkeilla. Lepaan kartanon viimeinen yksityinen omistaja oli Karl Fredrik Packalen, joka testamenttasi tilan valtiolle sillä ehdolla, että Lepaalle perustettaisiin maanviljelys- tai puutarhakoulu. Tila siirtyi valtion omistukseen vuonna 1902, ja Lepaan puutarhaopisto perustettiin 1910. Ensimmäiset opiskelijat aloittivat opintonsa Lepaan puutarhaopistossa vuonna 1912.
Schulz, Fritz
myymälät
kirjakaupat
sisätilat
Suomalainen kirjakauppa
Hämeenlinna
Vuonna 1908 perustettu Hämeenlinnan suomalainen kirjakauppa toimi Kansallisosakepankin talossa torin varrella vuodesta 1915 lähtien. Tässä talossa liike oli edelleen 1930-luvulla, kun nämä sisäkuvat otettiin. Kirjoja on runsaasti esillä, uutuuksina mainostetaan mm. Aarno Karimon historiasarjaa Kumpujen yöstä, viisiosaista Eläinten maailmaa sekä Iso tietosanakirja -sarjaa. Kirjakaupan seinällä olevista kirjailijakuvista on tunnistettavissa mm. Hämeenlinnassa syntynyt ja kasvanut "kotien kirjailija" ja "painosten herratar" Hilja Haahti.
kappelit
hautausmaat
Ahveniston siunauskappeli
Ahveniston hautausmaa
Ahvenisto
Ahveniston kappeli sijaitsee Ahveniston hautausmaa-alueella. Vuonna 1925 rakennettu siunauskappeli on arkkitehti Ilmari Launiksen suunnittelema. Myös kappelin Kristusta ristillä esittävä lasimaalaus on Launiksen tekemä. Kappeliin rakennettiin lisäsiipi vuonna 1986 ja samalla myös kappelin vanha osa peruskorjattiin. Urkurakentamo Matti Erolan tekemät yhdeksänäänikertaiset mekaaniset urut kappeliin saatiin vuonna 1987.
Hämeenlinna : Suomalainen Kirjakauppa Oy.
Aineisto on lisensoitu Creative Commons Nimeä 4.0 Kansainvälinen -lisenssillä. Aineisto on vapaasti käytettävissä. Käytön yhteydessä on mainittava lähde.
postikortit
pihat
sisäpihat
Rauhankatu 12
1917
1910-luku
Rauhankatu 12:ssa sijaitsevan yksikerroksisen puutalon tarkkaa rakennusvuotta ei tiedetä. On mahdollista, että talo on pystytetty uudelleen vuoden 1832 tulipalon jälkeen. Lasimestari Lars Åström oli saanut tontin haltuunsa vuonna 1806. Sen jälkeen omistajia oli useita, kunnes vuonna 1919 Hämeen Sanomat hankki tontin omistukseensa. Rauhankadun puoleisessa rakennuksessa toimi kirjapaino. Toimitus ja konttori sijaitsivat samalla tontilla Hallituskadun puoleisessa matalassa puurakennuksessa, ns. "pilvenpiirtäjässä". Talon seuraava omistaja 1920-luvun lopulta lähtien oli Hämeenlinnan raittiusseura, ja myös monet muut yhdistykset käyttivät taloa tuohon aikaan. Päiväkotitoiminta Rauhankadulla alkoi vuonna 1966 aluksi Mannerheimin lastensuojeluliiton hoitamana. Vuodesta 1978 päiväkoti on ollut kaupungin vastuulla. Talokin on ollut kaupungin omistuksessa vuodesta 1976. Rakennusta on korotettu ja jatkettu eteläpäästä 1930-luvulla.
kadut
saunat
Kunnallissauna
Hämeen linna
Itäinen Linnankatu
Linnankatu
Vanajaveden rannasta kirkon ohi Hämeen linnaa kohti johtavan kadun nimi on vaihdellut eri aikoina. Nykyään sen alkupää tunnetaan Wetterhoffinkatuna ja muu osa Linnankatuna. Vuoden 1832 asemakaavassa kadun nimi oli Kyrkogatan (Kirkonkatu). Vuoteen 1858 mennessä kadun nimeksi oli tullut Östra Slottsgatan (Itäinen Linnankatu), kunnes 1920-luvulla katu nimettiin jälleen Kirkkokaduksi. Linnankatu nimeen palattiin uudelleen 1950-luvulla, kun silloisen Linnankadun (entisen Läntisen Linnankadun) nimi muutettiin Sibeliuksenkaduksi. Kunnallinen kylpylaitos eli Kunnallisauna valmistui Itäisen Linnankadun varrelle vuonna 1912. Kunnallissauna oli kaupungin viimeisiä jugendtyylisiä rakennuksia, ja sen suunnitteli arkkitehti Birger Brunila. Saunan sisäänkäynti oli Linnankadun ja Koulukadun kulmassa.
kasarmit
Linnankasarmit
Linnan kasarmit
Suomen tykistömuseo
Museo Militaria
Linnankasarmien ensimmäinen rakennusvaihe oli 1800-luvun puolivälissä, jolloin syntyivät mm. Tampereentien suuntaiset punatiiliset miehistörakennukset. Leipomorakennus ja päävartio miehistörakennusten välissä rakennettiin niin ikään tiilestä 1870-luvulla. Seuraavalla vuosikymmenellä alueen pohjoisosaan nousi kaksi puista asuinrakennusta. Kuvan kasarmi on 1910-luvulta, jolloin kasarmialueen rakentamista jatkettiin. Samaan aikaan alueelle tehtiin punatiilestä myös yhdistetty ampumarata ja maneesi, kolmikerroksinen asuinrakennus lähelle Vanajaveden rantaa sekä korjaamo, talleja ja varastoja. Kuvan miehistörakennuksen länsipäässä toimi pitkään Linnankasarmin sotilaskoti. Vuonna 1997 Tykkimiehet ry avasi tässä kasarmissa Tykistömuseon, joka siirtyi Hämeenlinnaan Niinisalosta. Vuoden 2013 alussa Tykistömuseo, Pioneerimuseo Miehikkälästä ja Viestimuseo Riihimäeltä yhdistyivät Museo Militariaksi.
Suomenkasarmit
Suomen kasarmit
Suomenkasarmien ensimmäisessä rakennusvaiheessa 1880-luvulla alueelle rakennettiin puisia miehistö- ja asuinrakennuksia suomalaista sotaväkeä varten. Kolme miehistörakennuksista paloi 1900-luvun ensimmäisinä vuosina. Suomalaisen sotaväen lakkauttamisen jälkeen vuonna 1902 alue siirtyi venäläiselle sotaväelle ja uudessa rakennusvaiheessa palaneet rakennukset korvattiin tiilikasarmeilla. Lisäksi rakennettiin punatiilinen upseerikerho alueen länsilaidalle. Kuvan kasarmirakennus edustaa tätä venäläistä varuskunta-arkkitehtuuria 1910-luvulta. Se sijaitsee edelleen laajan piha-alueen laidalla.
asuinrakennukset
liikerakennukset
Paavonkulma
sairaalat
Höyhensaari
hotellit
Kaupunginhotelli
Rauhankatu
Arkkitehti Väinö Vähäkallion suunnittelema Paavonkulman punatiilinen rakennus valmistui vuonna 1929 Palokunnankadun ja Rauhankadun kulmaukseen. Kulmarakennuksessa on liikekerroksen lisäksi neljä asuinkerrosta. Rauhankadun puolella on tornimainen viisikerroksinen osa, ja pihasiivissä kerroksia on kolme tai neljä. Rakennuksen tiilinen julkisivu ja muurauskoristelut edustavat vielä 1920-luvun klassismia, mutta ikkunoissa on näkyvissä jo uudempaa tyyliä, funktionalismia. Paavonkulma liittyy Vähäkallion vuonna 1928 suunnittelemaan, samanaikaisesti rakennettuun Rauhankatu 5:n rakennukseen. Paavonkulman liikehuoneistoja pitivät 1930-luvun alussa hallussaan mm. vaatturi Olavi Ahonen, leipuri Juho Fager ja urheiluliike Toivonen & Kumpp. Viisikerroksisessa osassa sijaitsivat Kaupunginhotelli ja synnytyssairaala Höyhensaari.
Arkkitehti Väinö Vähäkallion suunnittelema asunto-osakeyhtiö Paavonkulma oli valmistuessaan vuonna 1929 Hämeenlinnan suurin rakennushanke ja korkein talo viisine kerroksineen. Rakennuksessa oli myös kaupungin ensimmäiset hissit. Tohtori Ensio Kurki-Suonion perustama synnytyssairaala Höyhensaari toimi Paavonkulmassa vuosina 1929–1968. Kutsumanimensä talo on saanut runoilija Paavo Cajanderilta (1846–1913), jonka syntymäkoti sijaitsi aikoinaan Rauhankadun vastakkaisella puolella. Paavonkulman alakerroksessa ja naapurikiinteistöissä oli vuosikymmenen vaihteessa useita liikkeitä, mm. urheiluliike, leipomo, vaatturi, vaatetusliike, verhoiluliike ja sekatavarain kauppa.
sanomalehdet
kirjapainot
Hämeen Sanomat
Kasarmikatu
Hallituskatu
Hämeen Sanomat osti syksyllä 1927 Hallituskadun ja Kasarmikadun kulmassa sijainneen Ingbergin perillisten talon ja tontin. Talossa tehtiin paljon korjauksia ennen kuin lehden toimitus ja konttori sijoittuivat taloon. Kirjapainoa varten rakennettiin kokonaan uusi rakennus Kasarmikadun varrelle. Kaksikerroksinen kirjapainorakennus tehtiin tiilestä rakennusmestari J. Mattilan piirustusten mukaan. Uudet ajanmukaiset toimitilat otettiin käyttöön 1. lokakuuta 1928. Tätä ennen lehteä oli tehty ns. ”Pilvenpiirtäjässä”, matalassa puutalossa, joka sijaitsi Hallituskadun ja Rauhankadun kulmatontilla. Kirjapainoa vastapäätä Kasarmikadun toisella puolella toimi vuonna 1884 perustetun K. G. Wileniuksen makkaratehtaan ”liha-, makkara- ja leikkelyliike”. Hallituskadun toisella puolella kadun kulmassa oli Lähetyskirjakaupan liikehuoneisto.
koulut
koulurakennukset
Hämeenlinnan lyseo
Vanajavesi
Maisemaa kirkontornista kohti pohjoista kuvattiin postikortteihin jo 1800-luvun lopulla. Tässä myöhemmässä versiossakin lyseorakennus hallitsee maisemaa ja taustalla näkyy Hämeen linna. Hämeenlinnan höyrysaha Vanajaveden itärannalla sekä vanhat puutalot kaupungin koilliskulmalla ovat ennallaan, mutta Itäisen Linnankadun loppupäähän on tässä kortissa jo ilmestynyt Kunnallissaunan vuonna 1912 valmistunut jugendrakennus.
lyseot
Hämeenlinnan lyseon uusrenessanssirakennus valmistui Itäisen Linnankadun varrelle vuonna 1888. Rakennuksen julkisivu on säilynyt ennallaan näihin päiviin asti. Lyseolla on ollut alusta asti merkittävä asema kaupungin ja koko maakunnan henkisessä elämässä. Sen opettajat ovat vaikuttaneet voimakkaasti niin kaupungin kunnalliselämässä kuin kulttuurielämässäkin. Lyseota ovat käyneet myös monet suurmiehet, joista tunnetuimpia ovat säveltäjä Jean Sibelius, runoilijat Eino Leino ja Larin Kyösti, valtioneuvos E. N. Setälä ja presidentti J. K. Paasikivi. He kaikki ovat saaneet myös muistolaatan koulun seinään.
talvi
Vuonna 1873 perustetun Hämeenlinnan lyseon oppilasmäärä kasvoi nopeasti itsenäistymisen jälkeen. 1920-luvulla oppilaita oli jo yli neljäsataa ja lisätilan tarve tuli ilmeiseksi. Kouluhallitus hyväksyi lyseon saneerausohjelman jo 1920-luvun lopulla, ja rakennushallituksen arkkitehti G. A. Wigström suunnitteli koulun molempiin päätyihin lisäosat. Rakentamisen piti alkaa vuonna 1929, mutta lamavuosien takia rakentamaan päästiin vasta 1930-luvun puolivälissä. Uudet lisätilat saatiin käyttöön vuoden 1937 alkupuolella.
kansakoulu
Saaristen koulu
Vanha koulu
Saaristenkatu
Hämeenlinnan kaupungin ensimmäinen varsinainen kansakoulurakennus valmistui Saaristenkadun ja Lukiokadun kulmaan vuonna 1881. Kun koulu tarvitsi pian lisää tilaa, viereisellä tontilla sijainnut Florinin talo purettiin ja koululle tehtiin yksikerroksinen lisärakennus vuonna 1884. Molemmat koulutalot ovat arkkitehti Alfred Caweenin suunnittelemia nikkarityylisiä puurakennuksia. Vuonna 1884 valmistuneeseen uuteen rakennukseen sijoitettiin viisi luokkaa, voimistelusali ja työväen lukusali.
oppilaitokset
kotiteollisuusoppilaitokset
Wetterhoff
rannat
veneet
1930-luvun alussa Wetterhoffin oppilaitoksen nimeksi tuli uudistuneen lainsäädännön myötä Kotiteollisuusopisto Fredrika Wetterhoffin Työkoulu. Postikorttiin on kuvattu kotiteollisuusopisto sisäpihan ja Vanajaveden puolelta. Oikeassa reunassa näkyy 1920-luvun lopulla valmistunut erillinen värjäämörakennus, joka purettiin vuonna 2014. Wetterhoff oli vielä 1930-luvulla aivan lähellä Vanajaveden rantaa. Kesäisin kaupungin etelärannassa pidettiin veneitä, talvella luisteltiin järven jäällä.
tyttökoulut
Hämeenlinnan tyttökoulu
Hämeenlinnan tyttölyseo
Kauriala
Vuonna 1924 perustettu Hämeenlinnan kuusiluokkainen tyttökoulu muutettiin yhdeksänluokkaiseksi tyttölyseoksi vuonna 1933. Valtion kouluksi tyttölyseo pääsi 1.9.1955 alkaen. Tyttölyseon nimi muuttui yhteislyseoksi vuonna 1974 ja Kaurialan lukioksi vuonna 1976. Oma koulutalo tyttökoululle valmistui vuonna 1928 Kaurialaan. Koulurakennus edustaa tyyliltään 1920-luvun klassismia, ja sen piirustukset ovat arkkitehti Toivo Salervon käsialaa. Salervo suunnitteli myös koulun vuosina 1935–1936 rakennetun lisäosan, joka pidensi rakennusta kymmenellä metrillä Erottajankadun suuntaisesti. Koulun pitkäaikaisena johtajana vuosina 1925–1963 toimi rehtori Kyllikki Sarlin.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Suomalainen kirjakauppa Oy.
Kaurialan lukio
Hämeenlinnan tyttölyseon, nykyisen Kaurialan lukion, vuonna 1928 valmistunutta koulurakennusta on vuosien mittaan laajennettu monta kertaa. Vuosina 1935–1936 koulurakennusta laajennettiin alkuperäisen rakennuksen arkkitehdin Toivo Salervon suunnitelman mukaan jatkamalla sitä kymmenen metriä pohjoiseen päin. Seuraava laajennus tuli ajankohtaiseksi sotien jälkeen, kun oppilasmäärä lisääntyi nopeasti. Toivo Salervon tytär, arkkitehti Helena Vainio suunnitteli rakennuksen lisäsiiven, joka valmistui vuonna 1954 valtion lainojen sekä kaupungin ja ympäristökuntien rahoituksen avulla. Vanha koulurakennus sai lisäksi neljännen kerroksen. Uusi piirustus- ja käsityösali rakennettiin 1965 siipirakennuksen päälle. Koulurakennuksen viimeisin korjaus ja laajennus tehtiin vuosina 2004–2006.
Hämeenlinnan kaupugninkirjasto
opettajankoulutuslaitokset
Hämeenlinnan alakansakouluseminaari
Hämeenlinnan seminaari
Hämeenlinnan alakansakouluseminaarin koulutalo valmistui kaupungin lahjoittamalle tontille Kaurialaan Erottajakadun ja nykyisen Seminaarinkadun kulmaan vuonna 1930. Arkkitehtuuriltaan rakennus edustaa 1920-luvun klassismia, ja sen suunnittelivat Yleisten rakennusten ylihallituksessa arkkitehdit Y. Sadeniemi, Hj. Åberg ja E. Schroderus. Myöhemmin seminaarirakennus sai viereensä useita lisärakennuksia ja toimi 2010-luvulle asti Tampereen yliopiston alaisena opettajankoulutuslaitoksena. Nykyään näissä tiloissa toimii kaupungin alakoulu, Seminaarin koulu.
Siipikarjanhoitokoulu
Kanakoulu
Kankaantausta
Kanakoulu eli Siipikarjanhoitokoulu toimi Hämeenlinnassa vuosina 1926–1989. Syksyllä 1929 oppilaitokselle valmistui oma koulutalo Kankaantaan kaupunginosaan. Tyyliltään 1920-luvun klassismia edustavan rakennuksen suunnitteli arkkitehti Katri Johnsson, ja rakennustöiden valvojana toimi rakennusmestari Hugo Jokinen. Marraskuun ensimmäisenä päivänä 1929 uuteen kouluun tuli 30 oppilasta neljän kuukauden mittaiselle siipikarjanhoitokurssille. Oppilaat saivat sekä asunnon että ruoan koululta.
Suomen siipikarjanhoitajain liitto perustettiin Hämeenlinnassa 20. marraskuuta 1918. Liiton opetus- ja kurssitoiminta alkoi vuonna 1926 Vanajan Kankaantaan Rantalassa. Muutamaa vuotta myöhemmin Siipikarjanhoitajain liitto rakennutti Hämeenlinnaan oman koulutalon. Kanakouluna tunnettu klassistinen rakennus valmistui Kankaantaan kaupunginosaan syksyllä 1929. Samana vuonna valmistui myös viereinen hautomorakennus. Siipikarjanhoitokoulu toimi Hämeenlinnassa aina vuoteen 1989 asti, jolloin se lakkautettiin ja rakennukset myytiin. Nykyään entisessä kanakoulussa toimii pitopalveluyritys Wisahovi, joka tarjoaa juhla-, kokous- ja saunapalveluita.
kirjastorakennukset
kirjastot
Hämeenlinnan ortodoksinen sotilaskirkko päätettiin muuttaa kirjastorakennukseksi, kun kirkko itsenäistymisen jälkeen muistutti kaupunkilaisia ikävällä tavalla Venäjän vallan ajasta. Arkkitehti Bertel Strömmerin piirustusten mukaisesti ortodoksikirkko muuttui kirjastoksi vuosina 1922–1924. Vain korkeat portaat ja sisäänkäynnit jäivät suurin piirtein ennalleen. Valtion kirjastotoimiston johtaja maisteri Helle Cannelin (Kannila) kävi jo ennen virallisia avajaisia tutustumassa rakennukseen ja oli tyytyväinen näkemäänsä: "On mielihyvällä tunnustettava, että Hämeenlinnan kaupunki nyt on saanut parhaimman kirjastohuoneuston, mikä millään maamme pieniin kaupunkeihin luettavalla on. Se on talo, jota ylpeillen voidaan näyttää vieraillekin." Hämeenlinnan kaupunginkirjasto toimi tässä rakennuksessa lähes 60 vuotta, aina vuoteen 1983 asti.
Vuonna 1861 perustettu Hämeenlinnan kaupunginkirjasto toimi Pikkutorilla kuvan rakennuksessa vuosina 1924–1983. Kirjastotalo oli rakennettu alun perin vuonna 1900 ortodoksiseksi sotilaskirkoksi. Kirkkorakennus koki rajun muodonmuutoksen, kun sen tornit ja kupolit kaadettiin. Arkkitehti Bertel Strömmer suunnitteli pari miljoonaa silloista markkaa maksaneen muutoksen kirkosta kirjastoksi. Uusitussa asussaan rakennus edusti tyyliltään lähinnä 1920-luvun klassismia. Kirjastotalon vihkiäisiä päästiin viettämään 10. joulukuuta vuonna 1924. "Tästä vihkimäjuhlasta meidän suhteettoman upiassa miljoonapalatsissamme muodostui kieltämättä merkkitapaus kaupungin sivistyselämässä", kirjoitti sanomalehti Häme. Vihkiäisissä kohotettiin kolminkertainen eläköön-huuto kirjastotalolle, jonka valmistuminen oli "lopullisesti hävittänyt venäläisen sortoajan muistomerkin paikkakunnalta".
Pikkutori
Pikkukatu
Nykyiset kartat eivät enää tunne Pikkukatua, jonka näkymiä tämä postikortti kuvaa. Mukulakivipäällysteinen katu on kuitenkin edelleen olemassa Turuntien poikkikatuna Pikkutorin laidassa. Pikkukatu kulkee vasemmalla näkyvän vanhan puisen empirerakennuksen editse. Talo rakennettiin heti Hämeenlinnan palon jälkeen vuonna 1832, ja siinä ja sen lisärakennuksissa toimi Hämeenlinnan suomalainen tyttökoulu, joka 1900-luvun alussa muuttui Hämeenlinnan yhteiskouluksi. Kuvan oikeassa reunassa näkyy Hämeenlinnan kaupunginkirjaston sisäänkäynti korkeiden portaiden yläpäässä. Kaupunginkirjasto oli vuonna 1924 muuttanut tähän entisen ortodoksisen sotilaskirkon rakennukseen. Hallituskadun varrella, kirjaston takana näkyy osa ns. Puntilan taloa, joka on samalta ajalta kuin yhteiskoulun vanha puurakennus.
asemarakennukset
rautatieasemat
Sisällissodassa tuhoutuneen Hämeenlinnan rautatieaseman paikalle rakennettiin uusi asemarakennus arkkitehti Thure Hellströmin Koiviston asemaa varten tekemiä piirustuksia mukaillen. Eteläpäätyyn tehtiin lisäksi matkatavarasiipi, jota vielä myöhemmin jatkettiin 1930- ja 1960-luvuilla. Asemahallin lattianpäällysteenä käytettiin Helsingistä puretun rautatieaseman kalkkikivilaattoja, jotka edelleen peittävät odotushallin lattiaa. Rautatieaseman edessä oli 1920-luvulta lähtien kaupungin kolmas pirssiasema, kaksi muuta olivat torilla. Autot seisoivat aluksi asema-aukion puolelta katsottuna asemarakennuksen oven vasemmalla puolella rivissä keulat tielle päin. 1930-luvulla pirssipaikka oli jo siirtynyt oven oikealle puolelle, suunnilleen siihen, missä taksit edelleenkin odottavat matkustajia.
Sisällissodassa tuhoutuneen asemarakennuksen tilalle valmistunut uusi asema avattiin käyttöön lokakuun alussa vuonna 1921. Uusikin asema oli punatiilinen, ja se rakennettiin arkkitehti Thure Hellströmin piirustusten mukaan. Hellström oli toiminut vuodesta 1907 Valtionrautateiden rakennussuunnittelijana ja suunnitellut mm. Koiviston aseman, jonka piirustuksia Hämeenlinnan asemaa rakennettaessa mukailtiin. Arkkitehtuuriltaan asema edustaa aikakauden barokkivaikutteista klassismia.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Suomalainen kirjakauppa.
Tarina ei kerro, mikä tapahtuma Hämeenlinnan rautatieasemalla on kerännyt paikalle tällaisen väentungoksen. Kerrotaan, että tapahtuipa Hämeenlinnassa 1920-luvulla mitä tahansa, aina oli paikalla myös sotilassoittokunta. Sotilasasuisia soittajia on tässäkin postikortissa asemarakennuksen edustalla. Voisiko kyseessä olla peräti uuden rautatieaseman vihkiäiset vuonna 1921 vai odotellaanko kaupunkiin jotakin merkittävää vierasta?
Rytkönen, Enok
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna - Tavastehus : Enok Rytkönen.
satamat
laiturit
laivat
Laivaranta
laivaliikenne
Hämeenlinnan laivaranta Rantapuiston laidalla vilkastui 1900-luvun alussa uudelleen rautatien tulon aiheuttaman laman jälkeen. Satamaan valmistui arkkitehti Armas Rankan suunnittelema satamakonttori vuonna 1911. Tuohon aikaan matkustajaliikennettä välittivät mm. Hämeenlinnan höyrylaiva osakeyhtiön laivat Pälkäne ja Kangasala, Adolf Kiutun omistama höyryalus Urho sekä maanviljelijä K. L. Vehoniuksen rakennuttama "komea laiva" Luopioinen I. Hämeenlinnan moottorivene osakeyhtiön moottorivene Nopea palveli maaseutu- ja huvila-asukkaita kaupungin lähiseuduilla: "Mielellään sillä kaupunkilaiset tekevät pieniä virkistysmatkoja ja sen avulla toimittavat pienet asiansa Mierolan ja kaupungin välisillä taipaleilla." Hämeenlinnan satamasta liikennöivät 1920-luvun loppupuolella vielä ainakin Luopioinen I sekä Tyrväntö- ja Hämeenlinna-nimiset laivat. Huviajelulle pääsi pienellä Aulanko-laivalla. 1930-luvulle tultaessa linja-autoliikenne vei kuitenkin matkustajat sisävesilaivoilta.
Laivaliikenne Hämeenlinnan satamasta Vanajaveden rannoilla oleviin asutuskeskuksiin oli vielä 1920-luvulla melko vilkasta. Kuvassa keskimmäisenä näyttäisi olevan Hämeenlinnan höyrylaiva oy:n omistama Hämeenlinna-laiva, joka oli rakennettu vuonna 1925 Tampereella. Hämeenlinna oli suurin kaupungin laivarekisteriin merkitty alus, peräti 28 metriä pitkä. Tämä "Hämeenlinnan ylpeys laivaliikenteen alalla" liikennöi Hämeenlinna–Pälkäne–Aitoo-reitillä vuosina 1925–1929. Paikallinen höyrylaivaosakeyhtiö omisti lisäksi pienemmät Laine- ja Roine-nimiset höyryveneet, jotka liikennöivät Lahdentaan ja Hauhon reiteillä. Yksityshenkilöiden omistamat pienet höyryveneet, mm. Puisto, Nopea ja Kisaveikko, kuljettivat matkustajia kaupungin lähistölle, Aulangon ja Kaupunginpuiston laitureille, jopa Mierolaan asti. Laivaliikenne hiljeni, kun matkustajat siirtyivät 1930-luvulle tultaessa käyttämään puolta nopeampia linja-autoyhteyksiä, ja Vanajaveden höyrylaivat myytiin tai romutettiin.
Parkki
Kaupunginpuisto
sillat
rautatieliikenne
kävelytiet
Hämeenlinnan Kaupunginpuiston perusti maaherra Rehbinder 1800-luvun puolivälin paikkeilla. Kaupunginpuisto on jyrkällä mäellä, joka itäpuolella laskee kohti Vanajavettä. Vain puistoravintolan eteen sai ajaa 1920-luvulla autolla, kaikilla muilla teillä ja poluilla oli autolla ja myös polkupyörällä ajo kielletty. Yksi puiston lukuisista kävelyteistä seurailee Vanajaveden rantaa. Puiston rannasta saattoi 1920-luvulla ihailla sisällissodan jälkeen uudelleen rakennettua rautatiesiltaa.
esiintymislavat
Keskelle Hämeenlinnan Kaupunginpuistoa oli tasoitettu juhlakenttä, jota käytettiin ahkerasti erilaisiin ulkoilmajuhliin ja kulttuuritapahtumiin. Vuodesta 1907 lähtien kaikki puistossa järjestettävät juhlat määrättiin pidettäväksi juhlakentällä ja sen välittömässä läheisyydessä. Kentän vuokraus tapahtui kaupungin rahatoimikamarin kautta. Paikalliset järjestöt ja seurat ottivatkin puiston omakseen ja järjestivät siellä tapahtumiaan ja kesäjuhliaan. Ehkä merkittävin tapahtuma oli vuonna 1911 järjestetty valtakunnallinen laulujuhla. Juhlaa varten kentän laidalle rakennettiin laulu- ja soittolava, jonka suunnitteli arkkitehti Ilmari Launis. Myös juhlakenttää suurennettiin ja tasoitettiin ja puita karsittiin uusien rakennelmien tieltä. Vain yhdentoista vuoden kuluttua, vuonna 1922 laulu- ja soittolava purettiin ja sen aineksista rakennettiin uusi näyttämö, jonka tilalle kuitenkin jo seuraavana vuonna päätettiin rakentaa täysin uusi lava. Sen suunnitteli kaupungin rakennuskonttorissa P. A. Ahomaa. Kuvassa näkyvä Kaupunginpuiston nykyinen laululava valmistui juhlakentän laidalle vuonna 1924. Vuonna 1925 kentän toiselle laidalle rakennettiin kahvilakatos.
Rantapuisto
Hämeenlinnan sisävesiliikenteen satama sijaitsi 1900-luvun alkupuolella samalla paikalla kuin nykyäänkin eli keskustan itäreunassa, Birger Jaarlin kadun ja Hallituskadun alkupäässä. Arkkitehti Armas Rankka suunnitteli laivarantaan satamakonttorin vuonna 1911. Rakennuksen päissä oli pienet kojut, joista toinen oli varsinainen konttori, toinen virvokekioski eli vesimyymälä. Kojujen katoilla oli koristeina pienet tornit. Ovet olivat rakennuksen päädyissä, ja kojujen sivuseinissä oli soikeat ikkunat. Kojuja yhdisti avoin, katettu tavarasuoja. Suojan molemmilla sivuilla oli kuusi pylvästä, joiden väliin muodostui kaariaukkoja.
Näkymä Kaupunginpuistosta kohti linnaa alkoi 1900-luvun edetessä peittyä puiden kasvaessa Kaupunginpuiston etelärinteellä. Tässä kuvassa Linnankasarmien alue on jo muuttunut 1800-luvun loppupuolen asustaan. Alueelle rakennettiin uusia tiilisiä asuinrakennuksia ja kasarmeja 1910-luvun aikana. Parhaiten erottuu lähellä rantaa, puisten asuintalojen takana sijaitseva kolmikerroksinen punatiilinen varuskunnan henkilökunnan asuinrakennus. Linnankasarmien alueelle nousi 1910-luvulla myös miehistörakennus, esikunta, ampumarata ja maneesi sekä useita varastoja, jotka kaikki jäävät kuvassa puiden taakse. Samantyylisiä venäläisten sotilasrakennuksia pystytettiin samalla vuosikymmenellä myös Suomenkasarmien ja Poltinahon kasarmien alueelle.
Kaupunginpuiston rakennustöiden aikana puiston etelärinnettä pengerrettiin ja sinne tasoitettiin tukimuurilla reunustettuja terasseja, joille moni puistossa kävijä pysähtyi ihailemaan etelään päin avautuvaa maisemaa kohti linnaa, kaupunkia ja Linnankasarmeja. Tämä oli myös hyvin suosittu kuvauspaikka valokuvaajien ja maisemamaalareiden keskuudessa.
rakennelmat
rauniot
kivirakenteet
Maaherra Rehbinder rakennutti 1800-luvun puolivälissä kiviselle mäelle Hämeen linnan pohjoispuolelle Parkin eli Kaupunginpuiston. Käytävien ja huvimajojen tieltä raivatuista kivistä rakennettiin puistoon rauniolinnaa jäljittelevä rakennelma. Rauniorakennelmat olivat romantiikan aikakaudella muotia myös puistorakentamisessa.
Kun lähestyttiin 1930-lukua, maaherra Rehbinderin 1800-luvun puolivälissä rakennuttama rauniolinna alkoi jo peittyä näkyvistä korkeaksi kasvaneiden puiden taakse. Kerrotaan, että maaherra Rehbinder olisi hakkauttanut yhteen kivieen vuosiluvun 1250 harhauttaakseen satunnaisia kävijöitä uskomaan raunioiden olevan peräisin samalta ajalta kuin Hämeen linna.
Kaupunginpuiston rakennustöistä ylijääneistä kivistä maaherra Rehbinder rakennutti suuren katottoman kiviseinäisen rauniolinnan, joka valmistui luultavasti 1850-luvun puoleenväliin mennessä. Rakennelma sisältää keskikäytävän, joka yhdistää kahta erikokoista ja erimuotoista huonetta. Tekoraunio on rakennettu kylmämuuraustekniikalla, ja siinä on useita holvattuja ikkuna- ja oviaukkoja. Rehbinderin rauniot saivat kaupunkilaisilta monenlaisia nimityksiä, puhuttiin mm. luostarinmuurista, pirunlinnasta ja juutalaisten kirkosta.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Suomalainen Kirjakauppa O.-Y.
Hämeenlinnan lääninsairaala
Pitkäsilta
Keinusaareen 1840-luvulla valmistuneen Hämeenlinnan lääninsairaalan päärakennuksen laajennus ja korotus kolmikerroksiseksi on tässä kuvassa jo valmistunut. Uudistetun sairaalan vihkiäisiä vietettiin joulukuussa 1929. Vuonna 1909 valmistuneesta sillasta näkyy kuvassa vain Keinusaaren puoleinen kaari. Sillan takana näkyvä matala rakennus on kaupungin pyykkihuone.
Talvisessa kuvassa Pitkältäsillalta vasemmalle Keinusaarta kohti näkyvät 1840-luvulla valmistuneet Hämeenlinnan lääninsairaalan empirerakennukset. Kaarisilta Vanajaveden yli oli valmistunut vuonna 1909. Sillan molemmissa reunoissa oli kaksi peräkkäistä teräskaarta, joiden kohdalla jalkakäytävät kulkivat kaaren ulkosivuilla.
Kirkkopuisto
sankarivainajat
Suomen sisällissota
Hämeenlinnan Kirkkopuiston Raatihuoneenkadun puoleiseen päähän pystytettiin vuonna 1929 muistokivi kansalaissodassa kuolleiden valkoisten muistoksi. Kiven kirkonpuoleiselle sivulle hakkautettiin kaatuneiden nimet. Muistopatsaan hankinnasta vastasi muistomerkkitoimikunta, joka järjesti myös juhlavan paljastustilaisuuden 26.4.1929. Juhlaan osallistuivat mm. silloinen maaherra Albert von Hellens, suojeluskunta esikuntineen, lottajärjestön, virastojen ja varuskunnan edustajia sekä suuri määrä kaupunkilaisia. Muistomerkin luovutti kauppaneuvos A. G. Skogster ja juhlapuheen piti kunnanvaltuuston puheenjohtaja, rovasti Verneri Vartia.
Hämeenlinna : Suomalainen kirjakauppa Oy.
kirkot
alttarit
alttaritaulut
Hämeenlinnan kirkko
Alun perin keskellä kirkkosalia sijainnut alttari siirrettiin vuoden 1892 korjaustöiden yhteydessä kirkon itäseinustalle, amfiteatterimaisesti nousevat penkkirivit purettiin ja lattia madallettiin. Kirkkoon rakennettiin myös lehterit, samalla kun kirkkoa laajennettiin perinteiseksi ristikirkoksi. Samana vuonna kirkko sai lahjoituksena Alexandra Såltinin maalaman alttaritaulun, joka kuvaa Vapahtajan ilmestymistä Maria Magdaleenalle. Taulun lahjoitti seurakunnalle neiti Amanda Helenius veljensä kauppias Vihtori Heleniuksen muistoksi. Seuraavan kerran sisätiloja uudistettiin vuonna 1912, jolloin muutokset suunnitteli hämeenlinnalaisarkkitehti Ilmari Launis. Kirkon ikkunoihin tuli värikkäät lasimaalaukset ja seinien kaariin ornamenttikuviointi. Tässä postikorttikuvassa kirkon sisustus on arkkitehti Launiksen suunnittelemassa asussa. Vuoden 1964 uudistuksissa ornamentit, lasimaalaukset ja lehterit sitten poistettiin. Kuvassa näkyy myös kaksi kirkon seitsemästä kristallikruunusta.
torit
taksit
Toripuiston perustamisen yhteydessä vuonna 1911 istutetut puut olivat ehtineet jo vähän kasvaa 1930-luvulle tultaessa. Torille Hämeenlinnan kirkon edustalle on pysäköity autoja, mahdollisesti takseja. Torin pohjoisreunassa Uuden hotellin kohdalla toimi jonkin aikaa näihin aikoihin Uusi Vuokra-autoasema Torilla -niminen pirssi, jota pitivät Hyökkäysvaunupataljoonan aliupseerit. Toiminta ei kuitenkaan kannattanut, koska torilla oli jo ennestään kaksi pirssiasemaa ja rautatieasemalla vielä kolmas.
Toripuisto
Hämeenlinnan kirkossa ei enää 1930-luvulla ollut kylmä talvellakaan, mutta edellisellä vuosisadalla kirkossakäyntiin piti varautua pukeutumalla lämpimiin vällyihin. "Lämmityslaitoksen" tarpeellisuutta käsiteltiin vuonna 1880 kirkonkokouksessa, mutta ehdotus kaatui vielä maaseurakuntalaisten vastustukseen ja varojen puutteeseen. Kirkkoon päätettiin kuitenkin teettää sisäikkunat ja kaksinkertaiset ovet. Myös sakaristossa oleva uuni luvattiin pitää kunnossa. Kolme vuotta myöhemmin kirkkoherra Karl Fredrik Öllerin aloitteesta asetettiin kuitenkin komitea, joka päätti hankkia kirkkoon kaksi suurta kaminaa, yhden pääoven kummallekin puolelle. Lämmityslaitteiden piiput näkyvät kirkon katolla päätykolmion molemmin puolin.
suihkukaivot
Raatihuone
Arkkitehti Armas Lindgren suunnitteli Hämeenlinnan torin yläreunaan puistoalueen, jonka rakennelmiin kuului mm. kuvassa näkyvä suihkukaivo. Toripuisto valmistui syksyllä 1911. Samassa yhteydessä aiemmin hiekkapäällysteinen tori sai kiveyksen. Taustalla näkyy kaupungin Raatihuone ja oikeassa reunassa vuonna 1915 valmistuneen Kansallisosakepankin liiketalon nurkka. Niiden välissä on matalia puutaloja, mm. A. Bognadoffin perikunnan omistama talo, joka siirtyi vuonna 1916 Hämeenlinnan suomalaisen säästöpankin omistukseen.
Hämeenlinnan kirkon pääsisäänkäynnin yläpuolella päätykolmion koristeena oleva risti erottuu hyvin tässä postikorttikuvassa. Ristin pystyttämisestä sovittiin kirkonkokouksessa elokuussa 1830. Ristin keskikohtaan päätettiin kiinnittää vielä messinkilevystä valmistettu säteilevä aurinko, joka kullattiin. Kirkon laajennustöiden yhteydessä vuonna 1892 muidenkin sisäänkäyntien yläpuolelle kiinnitettiin ristit, mutta ne jäivät ilman kullattua aurinkoa. Keskellä kattoa oleva rautaristikolla ympäröity lyhtymäinen koriste on peräisin vuodelta 1847, jolloin kirkon katto uusittiin ja päällystettiin rautapeltilevyillä. Vanha kuparikatto myytiin. Vuonna 1849 pääoven yläpuolelle lisättiin kirkon rakennusvuodesta kertova teksti: År 1798. År-sana poistettiin kuitenkin vuonna 1913, jolloin messinkinumerot kunnostettiin ja kiillotettiin kirkon ulkomaalauksen yhteydessä.