Kansanopetuksen vaiheista Janakkalassa ennen kunnallis-elämän alkamista : Hamppulan kansakoulun 50-vuotisjuhlaan kokoili K. Kerkkonen
kansanopetus
1700-luku
1800-luku
Janakkala
historia
Kansanopetus oli ennen 1860-lukua kirkon tehtävänä, jolloin opetuksen taso oli sidottu opettajan osaamiseen ja aktiivisuuteen. Julkaisussa käydäänkin läpi Janakkalan kirkkoherrat vuodesta 1471 lähtien sekä asiakirjoihin päätyneitä tietoja janakkalalaisten oppimisen tasosta ja erilaisista pahennusta herättäneistä tapahtumista. Juoppous ja epäsiveellisyys mainittiin yleisimpinä ongelmina. Oppimisen laiminlyönnistä saatettiin rangaista sakoilla ja häpeä- tai ruumiillisilla rangaistuksilla. Yleinen rippikouluopetus alkoi Janakkalassa 1730-luvulla. Opetuksesta huolehtivat vanhemmat, lukkari tai kiertävät opettajat, joiden toimintaa rahoitettiin lahjoitusvaroin. Vuonna 1861 pitäjälle valmistui koulutalo, ja pitäjän- eli kansakoulun toiminta voitiin näin aloittaa.
Kerkkonen, Kaarlo
Julkaistu kirjana: [S.l.] : [K. Kerkkonen] (Torniossa : Uudessa kirjapainossa), 1911.
Hämeenlinnan kaupunginkirjasto
Juhla-opas Kansallismielisen nuorisoliiton vuosikokoukseen ja kesä-juhlaan 11.–14.VI.1909
nuorisojärjestöt
1909
Hämeenlinna
juhlat
oppaat
Kansallismielinen nuorisoliitto oli Suomalaisen puolueen (vanhasuomalaiset, suomettarelaiset) yhteydessä toiminut nuorisojärjestö. Suomalainen puolue oli yksi Suomen autonomian ajan puolueista ja vuonna 1918 perustetun Kansallisen Kokoomuksen edeltäjä. Kansallismielinen nuorisoliitto järjesti kesällä 1909 vuosikokouksensa ja kesäjuhlansa Hämeenlinnassa. Juhlien opaskirja sisältää juhlaohjelman ja poliittisten kirjoitusten ohella katsauksen Hämeenlinnan historiaan. Oppaassa esitellään myös vierailijoille tarjottavia palveluja hintatietoineen. Kirjasen lopussa on paikallisten liikkeiden ja yritysten mainoksia ja ilmoituksia.
Julkaistu kirjana: Kansallismielinen Nuorisoliitto, 1909.
Hämeenlinnan vapaaehtoinen palokunta 1873–1923
järjestöt
järjestöhistoriikit
Hämeenlinnan vapaapalokunta
palokunnat
yhdistykset
Hämeenlinnan vapaaehtoisen palokunnan pitkäaikainen päällikkö, oikeusraatimies Gustaf Leonard Idestam kirjoitti tämän suppean historiikin palokunnan täyttäessä 50 vuotta vuonna 1923. Idestam laati Hämeenlinnan V.P.K.:n vaiheista kaikkiaan neljä teosta, joista tämä 50-vuotishistoriikki jäi viimeiseksi. Hän kertaa tässä lyhyesti palokunnan perustamisen ja muut vaiheet. Ensimmäisen viidenkymmenen vuotensa aikana Hämeenlinnan VPK oli osallistunut 184 tulipalon sammuttamiseen. Teos sisältää myös palokunnan kunniajäsenten luettelon ja vuoden 1923 jäsenluettelon.
Idestam, Leonard
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan vapaaehtoinen palokunta, 1923.
Hämeenlinnan eläinsuojelusseura v. 1910-1915 : kertomus 40-vuosikokousta varten 27 p. huhtik. 1915
historiikit
eläinsuojelu
Lehtori A. Th. Böök, Hämeenlinnan eläinsuojelusseuran puheenjohtaja, kirjoitti jälleen viisivuotiskatsauksen seuran toimintaan vuonna 1915, jolloin tämä Hämeenlinnan vanhimpiin kuuluva yhdistys vietti 40-vuotisjuhlaansa. Seuran säännöt oli uudistettu vuonna 1914. Tärkein muutos säännöissä oli, että seura saattoi perustaa "haaraosastoja" maaseudulle. Ensimmäinen maaseutuosasto perustettiin naapurikuntaan Hattulaan. Eläinsuojelusseuran järjestämä toukokuinen Sylvia-juhla Kaupunginpuistossa oli kuluneella kaudella kasvattanut suosiotaan, ja juhlaan osallistui vuosittain yli tuhat koululaista Hämeenlinnan kansakouluista ja myös ympäristön maalaiskansakouluista.
Böök, A. Th.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan eläinsuojelusseura, 1915.
Hämeenläänin metsästysseura : sen sudenjahdit y. m. toiminta
metsästysseurat
Hämeenlinnassa perustettiin metsästysseura 24. tammikuuta 1873 nimellä Jaktföreningen i Tavastehus län. Vuonna 1896 vahvistetuissa suomenkielisissä säännöissä seuran nimeksi tuli Hämeenläänin Metsästysseura. Seuran alueen oli tarkoitus kattaa koko lääni, mutta käytännössä toiminta rajoittui Hämeenlinnan seudulle. Toiminnan tavoitteena oli edistää hyödyllisen metsänriistan karttumista muun muassa vahingollisia petoeläimiä hävittämällä. Lehtori A. Th. Böökin kirjoittamassa metsästysseuran 25-vuotishistoriikissa painottuvatkin erityisesti seuran sudenjahdit. Hämeenläänin metsästysseuran jäseniä 1800-luvun puolella olivat myös maankuulu karhunkaataja Eerikki Heinäkangas Hauholta ja yhtä kuuluisa sääksmäkeläinen Kustaa Kokko, joiden muistosanat Böök lausuu teoksen viimeisessä luvussa. Hämeenläänin metsästysseura toimii edelleen ja on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut metsästysseura ja vanhin hämeenlinnalainen edelleen samalla nimellä toimiva yhdistys.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenläänin metsästysseura, 1901.
Hämeen heimojuhlat : Hämeenlinnassa 16–17 kesäk. 1934
1930-luku
Häme
Hämeen heimoliitto
Hämeen heimoliitto perustettiin vuonna 1924 edistämään Hämeen henkistä ja taloudellista kehitystä lähinnä kotiseutuhengen vaalimisen merkeissä. Liiton ensimmäisiä heimojuhlia vietettiin perustamisen yhteydessä Hämeenlinnassa kesällä 1924. Vuonna 1934 heimoliitto järjesti historiansa neljännet suurjuhlat, jälleen Hämeenlinnassa. Kaksipäiväisten juhlien ohjelmassa oli puheiden ja kokousten ohella mm. näytelmiä, erilaisia musiikkiesityksiä sekä palokunta- ja liikuntanäytöksiä. Hämeenlinnan Toripuistossa paljastettiin juhlien yhteydessä runoilija Paavo Cajanderin muistopatsas.
Hämeenlinnan kiertokouluopettajaseminaarin albumi
oppilaitokset
opettajankoulutus
opettajankoulutuslaitokset
matrikkelit
Hämeenlinnan kiertokouluopettajaseminaari
Hämeenlinnan kaupunkiin aiotun pikku- eli kiertokouluseminaarin perustava kokous pidettiin 30. marraskuuta vuonna 1889. Perustettavan oppilaitoksen johtokunta valitsi yksimielisesti laitoksen johtajaksi kansakoulunopettaja J. H. Tuhkasen, jonka aloitteesta hanke oli alun perin lähtenyt liikkeelle. Tämä albumi kattaa seminaarin viisitoista ensimmäistä toimintavuotta ja sisältää mm. oppilasluettelot ja ryhmäkuvat tuona aikana seminaarista valmistuneista. Tuhkasen seminaari toimi Hämeenlinnassa vuoteen 1919, jolloin kaupunkiin perustettiin kaksivuotinen valtion ylläpitämä alkukouluopettajaseminaari.
Tuhkanen, Johan Henrik
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : J. H. Tuhkanen, 1905.
Asunto-olosuhteet Hämeenlinnan kaupungissa v. 1908
asuminen
asunnot
1900-luku (vuosikymmen)
Asumisen ahtaus ja asuntojen huono kunto oli yleistä varsinkin alemmissa sosiaaliryhmissä vielä 1900-luvun alkupuolella niin Hämeenlinnassa kuin muissakin kaupungeissa. Pienimmissä, vain yhden huoneen käsittävissä asunnoissa asui keskimäärin 2,8 ihmistä. Kaupunginlääkäri Viktor Manner selvittää tässä teoksessa Hämeenlinnan vuoden 1908 asumisoloja monenlaisten tilastojen avulla. Tilastojen perusteella hän toteaa asuntojen olevan ylimalkaan hyvin pieniä ja perin puutteellisia, "mikäli taloudenpitoon tarvittaviin ja yleensä vaadittaviin mukavuuksiin tulee." Asuinolojen tarkastaminen kuului kaupungin terveyshoitolautakunnan tehtäviin, kunnes vuonna 1931 Hämeenlinnaan perustettiin erityinen asuntotarkastajan toimi.
Manner, Viktor
Perttulan tylsämielisten kasvatuslaitos : 1890–1915
kehitysvammaiset
kouluhistoriikit
Edvin Hedman perusti Perttulaa edeltäneen yksityisen kasvatuslaitoksen vuonna 1890 Helsingin Kallion kaupunginosaan, jossa ongelmana olivat levoton ympäristö ja turvattomuus. Perttulan tilalle silloisen Vanajan Miemalaan laitos muutti toukokuussa 1891, ja se sai silloin nimekseen Perttulan tylsämielisten kasvatuslaitos. Paikkana Perttula tarjosi kasvatuslaitokselle luonnonläheisyyttä ollen kuitenkin lähellä Hämeenlinnan kaupunkia. Maataloustöiden koettiin auttavan asukkaiden tilaa. Asukkaiksi otettiin vain sellaisia lapsia, joiden katsottiin olevan ”kehityskykyisiä”. Vuonna 1905 valtio lunasti Perttulan itselleen, mutta päätösvalta laitoksen asioissa säilyi sen johtajalla Edvin Hedmanilla, jonka kuoleman jälkeen Perttulaa johti hänen vaimonsa Emma Hedman vuosina 1915–1927. Senaatin valiokunta ensin ja myöhemmin kouluylihallitus huolehtivat laitoksen toiminnan valvomisesta. Tammikuussa 1909 Perttula siirtyi kokonaan valtion alaisuuteen. Kirjaan on luetteloitu koko Perttulan henkilöstö 25 vuoden ajalta. Erityisopetus jatkui eri muodoissaan Perttulassa aina vuoteen 2013 asti, jolloin Perttulan erityisammattikoulu Kiipulan ammattiopistoon sulautuneena muutti lopullisesti Janakkalan Kiipulaan.
Hedman, Edvin L.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Emma Hedman (Suomalainen kirjapaino osakeyhtiö), 1916.
Hedman, Emma
äänitteet
äänitiedostot
1890-luku
koulunkäynti
koulut
lyseot
muistelmat
rehtorit
Eino Leinon muistelmateoksessa Elämäni kuvakirja on luku, jossa Leino muistelee abiturienttivuotensa tapahtumia Hämeenlinnan lyseossa vuonna 1895. Lyseon rehtorina oli tuolloin K. O. Lindeqvist, lempinimeltään Pehtori. Liiallinen punssin nauttiminen aiheutti nuorelle Leinolle ongelmia koulukortteerissa, ja iltamajärjestelyt johtivat hänet rehtorin puhutteluun, mutta lopulta "iltama oli mitä onnistunein", ja itse kuvernöörikin kunnioitti tilaisuutta läsnäolollaan. Äänitteen on toteuttanut Lasten ja nuorten kulttuurikeskus ARX, lukija Antti Paranko.
Leino, Eino
Julkaistu painettuna kirjassa: Leino, Eino: Elämäni kuvakirja : erään aikansa lapsen muistoja, mielialoja ja mietelmiä. - Helsinki : Otava (Helsingissä : Kustannusosakeyhtiö Otavan kirjapaino), 1925.
Koululaiselämää Hämeenlinnassa 1880-luvulla
äänittiedostot
1880-luku
huvit
seuraelämä
Adolf Vilhelm Rankka (ent. Krank) (1873–1919) opiskeli Hämeenlinnan normaalilyseossa ja lyseossa vuosina 1885–1893 ja toimi myöhemmin kieltenopettajana eri kouluissa. Kirjoituksessaan hän muistelee koulupoikavuosiaan Hämeenlinnassa, mutta erityisesti koululaisten vapaa-ajan viettoa, lyseolaisten seurustelua tyttökoululaisten kanssa ja aikakauden nuorison muuta seuraelämää. Äänitteen on toteuttanut Lasten ja nuorten kulttuurikeskus ARX vuonna 2010, lukija Veikko Pulli.
Rankka, A. V.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinnan normaalilyseo 1873–1887–1913 : 40-vuotismuisto. - Hämeenlinna : Arvi A. Karisto (Hämeenlinnan uusi kirjapaino), 1913.
Hämeenlinnan eläinsuojelusseura 1915–1925 : kertomus seuran toiminnasta v. 1915–1925
eläinsuojeluyhdistykset
1900-luku
toimintakertomukset
Hämeenlinnan eläinsuojelusseura vietti 50-vuotisjuhliaan vuonna 1925 puheenjohtajanaan edelleen A. Th. Böök. Säännöllinen historiikkien julkaisu päättyi tähän vuoteen, mutta seuran toiminta jatkui katkoksitta talvisotaan asti. Vuonna 1966 vanhan seuran työn jatkajaksi perustettiin Hämeenlinnan seudun eläinsuojeluyhdistys asessori Harald Toivolan aloitteesta.
Böök, A. Th
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan eläinsuojelusseura (Arvi A. Karisto Oy:n kirjapaino), 1925.
Kansalliskirjasto
Hämeenlinnan eläinsuojelusseura 1905–1910 : kertomus 35-vuosikokousta varten 28 päivä huhtikuuta 1910
Vuonna 1910 eläinsuojelusseuran puheenjohtajana toimi edelleen A. Th. Böök, joka kirjoitti jälleen kertomuksen edeltävältä viisivuotiskaudelta seuran 35. vuosikokousta varten. Seuran sihteeriksi oli vaihtunut kauppias K. F. Björkbom. Kertomuksen mukaan valistustoiminta jatkui edelleen ja tuotti tulosta. Lisäksi seura oli mm. ryhtynyt palkitsemaan erityisillä kunniakirjoilla sellaisia eläinten hoitajia, jotka olivat "vähintään viisi vuotta samassa paikassa erityisellä hellyydellä tehtäviään suorittaneet". Sylvia-juhla oli kuluneella viisivuotiskaudella voitu järjestää vain kerran, koska toukokuut olivat olleet hyvin kylmiä.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan eläinsuojelusseura (Suomalainen kirjapaino osakeyhtiö), 1910. http://urn.fi/URN:NBN:fi-fd2012-pp00000211
Hämeenlinnan eläinsuojelusseura 1900–1905 : kertomus 30:vuosikokousta varten 30 p. huhtikuuta 1905
Hämeenlinnan vuonna 1875 perustettu eläinsuojelusseura oli julkaissut 25-vuotiskertomuksensa vuonna 1900. Tämän jatkoksi seuran puheenjohtaja ja sihteeri A. Th. Böök kirjoitti vuonna 1905 seuran 30. vuosikokousta varten kertomuksen kokousta edeltävältä viisivuotiskaudelta. Seura jatkoi edelleen toimintaansa yleisön valistamiseksi ja eläinten paremman kohtelun edistämiseksi. Tällä kaudella ryhdyttiin myös järjestämään myöhemmin perinteeksi muodostunutta lasten Sylvia-juhlaa Kaupunginpuistossa. Juhlan ohjelmaan sisältyi "esitelmiä, soittoa, laulua, virvokkeiden ja kirjallisuuden jakamista kuin myöskin erilaisten pesimispönttöjen näyttäminen".
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan eläinsuojelusseura (Hämeenlinnan uusi kirjapaino), 1905. http://urn.fi/URN:NBN:fi-fd2012-pp00000310
Hämeenlinnan eläinsuojelusseura 1875–1900 : kertomus 25:ttä vuosikokousta varten 28 p. huhtikuuta 1900
Vuonna 1875 perustettu Hämeenlinnan eläininsuojelusseura on yksi kaupungin vanhimmista yhdistyksistä. Lyseon maantieteen ja luonnonhistorian lehtori A. Th. Böök (1858–1943) toimi vuosisadan vaihteessa eläinsuojelusseuran sihteerinä ja myöhemmin pitkäaikaisena puheenjohtajana. Hän laati seuran toiminnasta kaikkiaan viisi kertomusta, jotka yhdessä kattavat vuodet 1875–1925. Seuran ensimmäisen neljännesvuosisadan tärkeimpiä tavoitteita oli hevosten kohtelun parantaminen etenkin markkina-aikaan. Eläinsuojelun asiaa edistettiin myös tekemallä ahkeraa valistustyötä.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinnassa : Hämeenlinnan eläininsuojelusseura (Osakeyhtiö Hämäläisen kirjapainossa), 1900. http://urn.fi/URN:NBN:fi-fd2012-pp00000034
ohjekirjat
1860-luku
köyhäinhoito
sosiaalihuolto
Vuoden 1852 Armollinen asetus yleisestä vaivaistenholhouksesta Suomessa määräsi köyhäinhoidon yhteiskunnan pakolliseksi tehtäväksi. Hämeenlinnan kaupungillekin laadittiin asetuksen perusteella oma köyhäinhoitosäännöstö muutaman vuoden päästä. Kaupungin köyhäinhuoltoa määrättiin hoitamaan johtokunta eli vaivaishoitohallitus, jonka jäsenet toimivat myös kaupungin kahdeksan piirin "päälysmiehinä". Päälysmiehen tehtävänä oli pitää "lähimpää waiwaisten peräänkatsantoa" omassa piirissään. Vaivaisapuun oikeutetut ryhmät oli määritelty keisarillisessa asetuksessa, ja ne toistetaan myös Hämeenlinnan säännöissä. Tarkkoja säännöksiä annetaan myös siitä, millä perusteilla ja minkälaista apua missäkin tilanteissa voidaan myöntää. Vaivaishoitosäännöt on kirjattu sekä ruotsin että suomen kielellä.
Hämeenlinnan kaupunki
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : (G. E. Eurén), 1860
Om skolväsendets utveckling i Tavastehus
Hämeenlinnan ruotsalainen yhteiskoulu, Svenska samskolan i Tavastehus oli aloittanut toimintansa 1.9.1901 ja vietti lukuvuonna 1921–1922 20-vuotisjuhliaan. Leonard Idestamin esitelmä Hämeenlinnan kouluolojen kehityksestä julkaistiin koulun vuosikertomuksen yhteydessä keväällä 1922. Idestam aloittaa esitelmänsä 1600-luvulla perustetuista Hämeenlinnan pedagogiosta ja triviaalikoulusta ja tarkastelee lyhyesti myös kaikkia 1700- ja 1800-luvuilla kaupungissa toimineita kouluja. Pääosa esitelmästä käsittelee kuitenkin ruotsalaisen yhteiskoulun perustamisvaiheita ja koulun kahtakymmentä ensimmäistä toimintavuotta. Koulu sai alkunsa, kun Eva Savoniuksen tyttökoulu Privata svenska flickskolan i Tavastehus asteittain muutettiin yhteiskouluksi. Svenska samskolan i Tavastehus lakkautettiin vuonna 1928.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Svenska samskolan i Tavastehus, 1922.
Kertomus Hämeenlinnan V.P.K:n kolmenkymmenen-vuotisesta toiminnasta v. 1873–1903
Oikeusraatimies Gustaf Leonard Idestam (1868–1924) oli monessa mukana Hämeenlinnan yhteiskunnallisessa elämässä. Hän toimi mm. Hämeenlinnan V.P.K:n päällikkönä vuosina 1907–1915 ja 1916–1924. Idestam kirjoitti Hämeenlinnan vapaaehtoisen palokunnan toiminnasta peräti neljä historiikkia, joista tämä 30-vuotishistoriikki on vanhin. Idestam selosti kronologisesti edeten kaupungissa syttyneet tulipalot ja niiden sammutustyöt. Myös palokunnan toimihenkilöt, vuosikokousten päätökset sekä huviretket ja arpajaisetkin on kirjattu huolellisesti historiikkiin. Kirjan avulla voi tutustua myös Hämeenlinnan vanhan palokunnantalon rakennusvaiheisiin. Teos sisältää lisäksi luettelon vapaaehtoisen palokunnan päälliköistä palokunnan perustamisesta alkaen sekä jäsenluettelon vuodelta 1903.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan V.P.K., 1903.
Hämeenlinnan kaupungin sairashuone 1886–1895
sairaalat
sairaanhoito
Hämeenlinnan kaupungin sairashuoneen kymmenvuotishistoriikin laati lääketieteen ja kirurgian tohtori Louis Gratschoff, joka toimi sairashuoneen lääkärinä vuosina 1891–1897. Kaupungin sairaalarakennus sijaitsi Koulukadulla ja sisälsi seitsemän potilashuonetta. Alun perin Hämeenlinnan kuumelasarettina aloittanut sairashuone muuttui kuvatun jakson aikana enemmän yleisen sairaalan suuntaan, ja sen nimikin muuttui Hämeenlinnan kaupungin sairashuoneeksi. Historiikin tilasto-osa sisältää tiedot sairashuoneella hoidetuista potilaista ja heidän "ulkonaisista ja sisällisistä taudeistaan". Lisäksi Gratschoff esittelee tilastoja mm. sairashuoneen tuloista ja menoista ja suoritetuista leikkauksista sekä luettelee sairaalan haavurikalustoon kuuluvat instrumentit.
Gratschoff, Louis
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupunki (Hämäläisen Osake-yhtiön kirjapainossa), 1869.
Hämeenlinnan lyseen uudesta koulurakennuksesta kertomus, jonka syyskuun 17 p. v. 1888 kello 12 päivällä vietettävää vihkimysjuhlaa varten kirjoitti Kaarlo Blomstedt
Hämeenlinnan normaalilyseo aloitti toimintansa vuonna 1873 ns. kivikoulussa eli entisessä yläalkeiskoulun talossa, rakennuksessa, jossa myöhemmin toimi mm. postikonttori. Koulu kärsi alusta asti tilapulasta niin, että pahimmillaan jouduttiin työskentelemään viidessä eri rakennuksessa. Uuden lyseorakennuksen valmistuminen oli huomattava parannus kouluoloihin ja myös merkittävä tapaus Hämeenlinnassa. Tässä kertomuksessa Karl Johan (Kaarlo) Blomstedt (1839–1888), joka oli lyseon rehtorina uuden koulurakennuksen valmistuessa, selvittää tarkasti uuden koulun suunnitteluvaiheet sekä myös rakennustöiden kulun ja kustannukset. Juhlarunon koulun vihkiäisiin kirjoitti kaupungin oma kasvatti, runoilija Paavo Cajander.
Blomstedt, Kaarlo
Julkaistu painettuna: Hämeenlinnassa : (Hämeen Sanomain osakeyhtiön kirjapainossa), 1888.
Järjestyssääntöjä wangeille Hämeenlinnan kuritushuoneessa
ohjeet
1870-luku
vankilat
Vangeilta edellytettiin 1800-luvun loppupuolella mm. välttämätöntä kuuliaisuutta ja tottelevaisuutta esimiehiä kohtaan sekä uutteruutta ja tarkkaavaisuutta työssä ja opin kuulemisessa. Kiellettyä oli mm. tappeleminen muiden vankien kanssa, ääneen nauraminen, laulaminen, viheltely, huutelu, luikkaaminen ja kaikki muutkin sopimattomat kujeet. Vangeille esitellään ohjeissa myös vankilan päiväjärjestys herätyksineen sekä työ- ja ruokailuaikoineen. Ohjeet vangeille on kirjattu sekä suomen että ruotsin kielellä. Ohjeet on allekirjoittanut Hämeenlinnan vankilan johtaja P. A. Brofeldt.
Brofeldt, P. A.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinnassa : (A. W. Lindgrenin kirjapainossa), 1877.
Ohjeita wankiwartioille Hämeenlinnan kuritushuoneessa
vangit
Vanginvartijan ohjeet vuodelta 1877 sisältävät viisi pykälää, joista ensimmäisessä on lueteltu vanginvartijan kahdeksantoista velvollisuutta. Toisessa pykälässä on luettelo asioista, jotka on kielletty vanginvartijoilta. Muut pykälät käsittelevät mm. vartijoiden työaikaa, esimiesten tervehtimistä ja vankien käsittelyä pakotilanteissa. Ohjeet on allekirjoittanut vankilanjohtaja, asessori Petter Adolf Brofeldt (1843–1898), jolla oli valtakunnallisestikin merkittävä osuus Suomen vankeinhoidon uudistamisessa 1800-luvun loppupuolella. Brofeldt oli mukana myös Hämeenlinnan kunnallispolitiikassa.
Piirteitä Hämeenlinnan kaupunginkirjaston vaiheista
kirjastot
Soini Mujon käsikirjoitus on eräänlainen Hämeenlinnan kirjastotoiminnan 75-vuotishistoriikki, vaikka se ei koskaan ilmestynyt painettuna. Kirjastolautakunta lunasti kuitenkin Mujon käsikirjoituksen helpottamaan kirjaston satavuotishistoriikin kirjoitustyötä (Erkki Korkama: Hämeenlinnan kaupunginkirjasto 1861–1961). Soini Mujo toimi Hämeenlinnan kaupunginkirjastossa ylimääräisenä apulaisena vuodesta 1931 alkaen ja nuorempana kirjastoapulaisena vv. 1939–1945. Hämeenlinnan kirjasto sai alkunsa yksityisenä laitoksena Hämeenlinnan siviililukion rehtorin G. E. Eurénin aloitteesta. Hämeenlinnan kaupunki- ja maaseurakunnan lainakirjasto aloitti toimintansa 1. toukokuuta 1861. Vuonna 1871 omistajat luovuttivat kirjaston kansakoulun johtokunnan alaisuuteen. Kansakoulun yhteydessä kirjasto toimi vuoteen 1905 asti, jolloin perustettiin erillinen kirjastotoimikunta huolehtimaan Hämeenlinnan kansankirjaston toiminnasta. Kirjastotoiminnan ensimmäisiin vuosikymmeniin sisältyi, paitsi hallinnollisia muutoksia, myös useita eri toimipaikkoja eri rakennuksissa, kunnes kirjasto vuonna 1923 asettui vuosikymmeniksi entiseen ortodoksiseen sotilaskirkkoon.
Mujo, Soini
Vähäisen kulkutaudeista Hämeenlinnan kaupungissa kuluneen vuosisadan aikana
isorokko
kolera
kuolleisuus
lavantauti
punatauti
tartuntataudit
terveydenhoito
Viktor Manner toimi Hämeenlinnan kaupunginlääkärinä vuosina 1899–1913. Manner oli myös uudistusmielinen kunnallismies, jolla oli suuri vaikutus esim. kaupungin vesijohtolaitoksen perustamiseen. Tässä artikkelissa Manner selvittelee mm. tilastojen avulla kulkutautien aikaansaamaa tuhoa 1800-luvun Hämeenlinnassa. Kaupungin huonot hygieniaolot, mm. liian tiivis rakentaminen, karjan jätösten leviäminen asuintonteilla, soinen ympäristö ja lietteiset rannat edesauttoivat tarttuvien tautien leviämistä kaupungin asukkaiden keskuudessa. Vuoden 1831 tulipalon jälkeen kaupungissa levisivät punatauti, lavantauti ja isorokko. Pahin koleraepidemia koettiin vuonna 1853, jolloin 6,4 prosenttia kaupunkilaisista kuoli. Lavantauti puolestaan surmasi suuren joukon hämeenlinnalaisia 1860-luvun katovuosien aikana. Pahimpina tautiaikoina kaupunkiin perustettiin tilapäisiä kulkutautisairaaloita sairaiden hoitamiseksi ja tautien enemmän leviämisen estämiseksi.
Julkaistu painettuna: Kaikuja Hämeestä VII : Hämäläinen osakunta. - Helsinki : Kirjapaino-osakeyhtiö Sana, 1908.
Muuan vaivaishoitoa koskeva juttu Hämeenlinnassa 1800-luvun alussa
K. O. Lindeqvist kertoo tässä artikkelissa, miten monia vaiheita tarvittiin, ennen kuin Hämeenlinnan porvarit ryhtyivät järjestämään kaupungin köyhäinhoitoasioita 1800-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Edes maaherra Johan Henrik Munckin arvovalta ei riittänyt siihen, että kaupunkilaiset olisivat suostuneet noudattamaan köyhäinhoidosta annettuja asetuksia. Hämeenlinnalaiset porvarit halusivat edelleen antaa köyhilleen vain kerjuulupia menneiden vuosisatojen malliin. Vasta kuninkaan nuhteet saivat aikaan, että köyhäinhoitoa vihdoin ruvettiin järjestämään, ja jonkinlainen järjestelmä saatiinkin lopulta aikaiseksi vuonna 1806.
Lindeqvist, K. O.
Julkaistu painettuna: Kaikuja Hämeestä VII : Hämäläis-osakunnan albumi. - Helsinki : Kirjapaino-osakeyhtiö Sana, 1908.
Adolf Vilhelm Rankka (ent. Krank) (1873–1919) opiskeli Hämeenlinnan normaalilyseossa ja lyseossa vuosina 1885–1893 ja toimi myöhemmin kieltenopettajana eri kouluissa. Kirjoituksessaan hän muistelee koulupoikavuosiaan Hämeenlinnassa, mutta erityisesti koululaisten vapaa-ajan viettoa, lyseolaisten seurustelua tyttökoululaisten kanssa ja aikakauden nuorison muuta seuraelämää.
Julkaistu painettuna kirjassa: Hämeenlinnan normaalilyseo 1873–1887–1913 : 40-vuotinen muisto. - Hämeenlinna : Arvi A. Karisto (Hämeenlinnan uusi kirjapaino), 1913.
Hämeenlinnan normaalilyseon synty ja varhaisvaiheet
koulurakennukset
oppikoulut
Erik Johan Tammio (1861–1930) oli hämeenlinnalaissyntyinen opettaja ja toimittaja, joka toimi lyhyen aikaa opettajana myös Hämeenlinnan normaalilyseossa. Tammion artikkeli Hämeenlinnan lyseon 40-vuotishistoriikissa käsittelee Hämeenlinnan normaalilyseon perustamisvaiheita, ensimmäisiä toimintavuosia ja mm. uuden koulun tilaongelmia.
Tammio, E. J.
Julkaistu kirjassa: Hämeenlinnan normaalilyseo 1873–1887–1913 : 40-vuotinen muisto. - Hämeenlinna : Arvi A. Karisto (Hämeenlinnan uusi kirjapaino), 1913.
1600-luku
opettajat
oppilaat
Anders Emil (Antti) Favén (1841–1913) oli Hämeenlinnan normaalilyseon ja lyseon historian ja maantieteen opettaja, joka toimi myös lyseon rehtorina ja kansakoulujen tarkastajana. Favén oli myös Hämeen Sanomien alkuperäinen nimimerkki Antti. Hänen tutkimuksensa Hämeenlinnan vanhemmista kouluista ilmestyi normaalilyseon lukuvuoden 1878–1879 vuosikertomuksen liitteenä. Teoksessaan Favén kertoo Hämeenlinnan kahden vanhimman koulun toiminnasta, koulurakennuksista sekä opettajista ja oppilaista. Hämeenlinnan ensimmäisen koulun perusti Pietari Brahe vuonna 1639, ja se tunnetaan nimellä Hämeenlinnan pedagogio eli lastenkoulu. Pedagogio muuttui vuonna 1690 triviaalikouluksi. Favén selvittelee triviaalikoulun vaiheita vuoteen 1842, jolloin koulu muutettiin yläalkeiskouluksi.
Favén, A. E.
Julkaistu kirjassa: Hämeenlinnan normalilysei : kertomus lukuvuodesta 1878–1879. - Hämeenlinna, 1879.
Hämeenlinnan kaupungin kansankirjaston lisäluettelo 1 : (v. 1912–1916)
yleiset kirjastot
luettelot
kirjastoluettelot
kokoelmaluettelot
Hämeenlinnan kansankirjasto
1910-luku
Hämeenlinnan kirjaston kokoelmaluetteloa vuodelta 1912 täydentää neljä vuotta myöhemmin painettu lisäluettelo, joka sisältää kirjaston hankinnat vuosilta 1912–1915. Neljän vuoden aikana kirjastoon on hankittu uutta kirjallisuutta alle kahdeksansataa nimekettä, josta "lasten ja nuorison kirjallisuutta" on noin seitsemänkymmentä nimekettä. Lisäksi luettelossa on viitisenkymmentä aikakauslehteä. Tuotteliasta kauttaan 1910-luvulla elivät mm. kirjailijat Eino Leino, Hilja Haahti, Väinö Kataja, U. W. Walakorpi ja Kyösti Wilkuna, joilta kaikilta on hankittu kirjastoon useita nimekkeitä.
Hämeenlinnan kaupungin kansankirjasto
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupungin kansankirjasto, 1916.
Hämeenlinnan kaupungin kansankirjaston kirja-luettelo v. 1912
Kirjastot julkaisivat 1800-luvun lopulla ja vielä 1900-luvun alkupuolellakin kirjaluetteloitaan painettuina. Luetteloita myytiin asiakkaille, jotta nämä saattoivat jo kotona tutustua kirjaston tarjontaan. Hämeenlinnan kansankirjaston luettelossa vuodelta 1912 on vähän yli kolmetuhatta nimekettä, joista suurin osa kuuluu kaunokirjallisuuden luokkaan. Lasten ja nuorten kirjoja sekä tietokirjallisuutta eri aloilta oli tarjolla vuonna 1912 vielä niukasti. Eniten valinnanvaraa oli uskonnollisten kirjojen lukijoilla. Suuri osa luettelon kirjoista on edelleen olemassa Hämeenlinnan kaupunginkirjaston varastoissa.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupungin kansankirjasto, 1912.
B. A. Nybergs från hemet erhållna penningar under sin gymnasietid mellan åren 1858–59–60–61
koululaiset
kirjanpito
rahankäyttö
Hämeenlinnan lukio
Hämeenlinnan siviililukio
Vuonna 1857 Hämeenlinnassa aloitti toimintansa uusi koulu, Hämeenlinnan siviililukio eli kymnaasi, rehtorinaan tunnettu suomalaisuusmies Gustaf Erik Eurén. Hämeenlinnan kaupunginarkistossa on säilynyt koulun oppilaan Berndt Axel Nybergin (s. 1840) lukioaikainen kirjanpito. Nyberg on merkinnyt kotoaan saamansa rahasummat taulukkoon lukukausittain. Aina kotoa saadut rahat eivät ilmeisesti ole riittäneet, sillä kouluaikansa lopulla Nyberg on kirjannut ylös myös itse rehtori Eurénilta saadun lyhytaikaisen lainan. B. A. Nyberg oli Hämeenlinnan siviililukion oppilaana vuosina 1858–1861. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1864 ja toimi matematiikan opettajana Helsingissä, Tammisaaressa ja Porvoossa.
Nyberg, B. A.
Terveys- ja sairashoidolliset olot Hämeenlinnan kaupungissa
terveydenhuolto
tilastot
väestötilastot
kuolemansyyt
taudit
elintarvikehygienia
elintarvikevalvonta
saunat
apteekit
lääkärit
sairaanhoitajat
kätilöt
käsityöläiset
ammattientarkastus
Kaupunginlääkäri Viktor Manner (1864–1936) selvitti vuonna 1909 Hämeenlinnan kaupungin terveydenhoidon tilannetta kaupungissa pidettävää Suomen terveydenhoitoyhdistyksen kokousta varten. Vaikka kokous peruuntuikin, Mannerin selvitys julkaistiin painettuna samana vuonna. Ajankohtaisia asioita kaupungin terveydenhuollossa tuolloin olivat vesijohto- ja viemärityöt sekä kaupunginsairaalan laajennus. Manner esittelee terveyden- ja sairaanhoidon tilanteen historiallista taustaa vasten, esim. väestö- ja kuolleisuustilastoja teoksessa on yli sadan vuoden ajalta. Teoksen liitteenä on terveydenhuoltoon liittyviä virallisia ohjeita, mm. Hämeenlinnan kaupungin terveyshoitosäännöt vuodelta 1903.
Piirteitä terveys- ja sairashoidollisista oloista Hämeenlinnan kaupungissa 19llä vuosisadalla
kulkutaudit
keuhkotauti
tontit
kartat
1780
Kaupunginlääkäri Viktor Manner (1864–1936) esittelee teoksen alussa Hämeenlinnan 1800-luvun väestötilastoja, asukaslukua, avioliittojen määrää sekä syntyvyys- ja kuolleisuustilastoja. Selvitykseen terveys- ja sairashoidollisista oloista kuuluvat kulkutaudit, läänin sairashuone, kaupunginsairaala ja terveyshoitolautakunta sekä kaupungissa toimineet lääkärit, kätilöt ja apteekit. Kirjan liitteenä on luettelo sairaanhoidon edistämiseksi tehdyistä testamenttimääräyksistä ja muista lahjoituksista. Teos sisältää myös terveyden- ja sairaanhoitoa koskevia ohjesääntöjä ja määräyksiä, mm. Hämeenlinnan terveyshoitolautakunnan ohjesäännöt vuodelta 1881. Teoksen liitteenä on vielä Pehr Kjellmanin laatima Hämeenlinnan uuden kaupungin tonttikartta vuodelta 1780.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna, 1902.
Hämeenlinnan kaupungin kansankirjaston asiakkaaksi haluava täytti esipainetun lomakkeen kahden todistajan läsnäollessa. Lomake vuodelta 1893 on säilynyt Hämeenlinnan kaupunginmuseon kokoelmissa.
Hämeenlinnan lyseon toverikunta järjesti pitkäksi perinteeksi muodostuneita huvitilaisuuksia jo 1800-luvun puolella. Vuonna 1891 Seurahuoneen salissa nähtiin mm. kaksi huvinäytelmää. Ohjelmassa oli myös tanssia ja laulua.
Hämeenlinnan lyseen toverikunta
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna, 1891.
Ruokalista - H:linnan V.P.K:n 20:s vuosijuhla
ruokalistat
Palokunnat
Hämeenlinnan vapaapalokunta vietti kaksikymmenvuotisjuhliaan 20. päivänä elokuuta 1893. Samassa yhteydessä vihittiin käyttöön vastavalmistunut palokunnatalo. Juhlassa nautittiin mm. "uunipaistettua liikkiötä ja pyypaistia sallatin kera". Tämä oli ensimmäinen Hämeenlinnan vapaaehtoisen palokunnan vuosijuhla, jossa ei tarjottu lainkaan alkoholijuomia.
Hämeenlinnan V.P. K.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna, 1893.
Hämeenlinnan rouvasseuran talo (Kaivokadun päiväkoti, Birger Jaarlin katu 35)
rakennuspiirustus
lastenkodit
lastentarhat
päiväkodit
rakennukset
Kaivokadun ja Birger Jaarlin kadun kulmatontilla sijaitsevan rakennuksen vanhin osa on vuodelta 1859. Hämeenlinnan rouvasväen seura rakennutti tämän ”koulukartanon” kauppias Mikael Feodor Balkoffin lahjoittamalle tontille. Alkuperäisen rakennuksen pääty oli Birger Jaarlin kadun puolella ja julkisivu Kaivokadulle päin. Rouvasseuran taloa laajennettiin vuonna 1895 oheisen piirustuksen mukaisesti liittämällä siihen Birger Jaarlin kadun suuntainen lisäosa. Lisäksi vanhaa osaa levennettiin lännen puolelta avokuistilla ja pesutupahuoneella. Hirsirunkoisesta talosta tuli näin L:n muotoinen, pitkä ja matala, mittasuhteiltaan empiretyylinen, mutta myös nikkarityylistä vaikutteita saanut rakennus. Empireä edustavat mm. ikkunatyyppi ja rakennuksen pilasterijärjestelmä. Räystään aluskonsolit taas ovat nikkarityyliset. Laajennetun rakennuksen pinta-ala on 430 neliömetriä. Myös ullakkokerroksessa on huoneita, joita käytettiin asuntopulan aikana lastentarhan henkilökunnan asuntoina. Pihassa oli myös erillinen pakarirakennus pyykinpesua ja ruoanvalmistusta varten. Talon alkuaikoina rouvasseura piti talossaan köyhille tyttölapsille tarkoitettua pientenlastenkoulua. Vuonna 1856 perustettu koulu toimi ennen oman rakennuksen valmistumista ajuri Nyströmiltä vuokratuissa huoneissa. Uuden talon suurta salia seura vuokrasi erilaisia tilaisuuksia varten tuloja saadakseen. Pientenlastenkoulun ensimmäisenä opettajana mainitaan mamselli Eva Carolina Perden. Aluksi koulussa opetettiin uskontoa, käsitöitä ja päässälaskua, myöhemmin opetusohjelma laajeni käsittämään myös sisälukua, laskentoa, kirjoitusta, maantietoa ja luonnontietoa. Mamselli Perden hoiti opettajan toimensa ohella myös vuonna 1861 perustettua lainakirjastoa, joka alkuaikoinaan toimi samassa talossa. Rouvasseuran taloon sijoittui parin ensimmäisen toimintavuotensa ajaksi myös vastaperustettu Fredrika Wetterhoffin työkoulu vuonna 1885. Rouvasväen seura luopui omasta koulustaan ja jätti sen vastaperustetun kansakoulun johtokunnan hoitoon vuonna 1871, jolloin kansakoulun ylempi tyttökoulu sijoitettiin seuran omistamaan rakennukseen. Vuonna 1875 rouvasseura perusti orpokodin, jota pidettiin aluksi vuokrahuoneistossa, koska seuran omassa talossa toimi edelleen kaupungin kansakoulu. Kaupungin valtuusmiesten vastustuksesta huolimatta rouvasseura sai oikeuden päätöksellä talonsa taas omaan käyttöönsä pari vuotta myöhemmin, jolloin lastenkoti siirtyi sinne. Lastenkodin yhteydessä toimi jonkin aikaa myös lastenseimi, johon äidit voivat jättää pienet lapsensa päivätyönsä ajaksi 30 pennin päiväkorvausta vastaan. Vuosina 1884–1897 seura ylläpiti myös ns. kerjäläiskotia eli työkoulua kuljeskeleville lapsille. Työkodin tarkoitus oli pitää lapset pois kaduilta kerjäämästä. Lapset saivat opetusta erityisesti käsitöissä, mutta myös tavallisissa kouluaineissa, ja heille tarjottiin myös kaksi lämmintä ateriaa päivässä. Rouvasseura ryhtyi myös välittämään töitä köyhille naisille. Kaupunki lopetti kuitenkin avustuksensa tälle toiminnalle, kun sen katsottiin houkuttelevan köyhää väkeä maaseudulta kaupunkiin. Seuran hyväntekeväisyystyö kuitenkin jatkui. Köyhille myytiin edullisesti kylminä talvikausina puita, joita oli ostettu myyjäisten ja arpajaisten tuotoilla. Kaupungin vähäosaiset saivat myös pieniä raha-avustuksia joululahjoiksi. Vuonna 1897 toiminta laajeni vielä sopankeittolaitoksella, josta varattomat kaupunkilaiset saivat ostaa ”hyvää ja sopivaa keittoruokaa” 10 pennin litrahinnalla. Ompelukoulukin perustettiin vuonna 1902. Rouvasseuran lastenkoti toimi talossa aina vuoteen 1931 asti, jolloin seura lopetti toimintansa ja luovutti omaisuutensa Hämeenlinnan sisälähetysseuralle. Sisälähetysseura myi talon edelleen Hämeenlinnan kaupungille, joka perusti siihen kunnallisen lastenkodin ja kansanlastentarhan. Kunnallinen lastentarha oli aloittanut toimintansa jo v. 1928 Kaurialassa osoitteessa Armas Launiksen katu 1, ja sieltä se muutti korjaustöiden valmistuttua Kaivokadulle 1.9.1931. Rakennuksen korjaus- ja muutostyöt suunnitteli arkkitehti A. Kahma. Talon pihanpuoleisessa osassa toimi lastenkoti ja kadunpuoleisessa osassa 50-paikkainen puolipäiväinen lastentarha. Yhteinen keittiö sijaitsi talon keskellä. Talvisodan sytyttyä lastentarhan toiminta keskeytyi ja sen tiloissa toimi Hämeenlinnan sotilaslääni. Kaupungin lastenkoti muutti pois talosta vuonna 1946, jolloin siltä vapautuneisiin tiloihin perustettiin 23-paikkainen lastenseimi. Enimmillään Kaivokadun lastentalossa oli koko- ja puolipäiväosastoilla hoidossa 113 lasta. Entinen rouvasseuran talo on ollut siis koko olemassaolonsa ajan lasten käytössä. Vuonna 2021 rakennuksessa sattui kuitenkin vesivahinko, minkä seurauksena päiväkotiryhmä siirtyi väistötiloihin. Hämeenlinnan kaupunki on linjannut, ettei Kaivokadun päiväkoti enää palaa rakennukseen.
Hämeenlinnan maakunta-arkisto
kartanot
arkkitehtuuri
jugend
Hovinkartano
tilukset
pellot
maanomistus
Hauho
Sotjala
Ensimmäiset asiakirjamaininnat Hovinkartanon (Hofgård) alueesta ovat 1300-luvulta. Alkuperäinen rälssiuudistila perustettiin vuonna 1786. Kartano on ollut mm. Godenhjelm-, Gripenberg-, Leopold-, Engström- ja Furuhjelm-sukujen omistuksessa. Empiretyylinen päärakennus on valmistunut 1830-luvulla. Rakennuksessa on asuttu siitä lähtien ja sen ulkoasu sekä interiööri ovat säilyneet lähes alkuperäisinä. Rakennuspiirustuksen kaksikerroksinen tiilinen jugendrakennus (nykyinen Taidehovi) valmistui vuonna 1914 hopeahääpäivälahjaksi tuomari Janssonin vaimolle. Rakennusta käytettiin vain juhla- ja vierastilana. Taidehovi on järjestänyt näyttelyitä kartanon rakennuksissa vuodesta 1988. Vuonna 1997 Fredrikintorin apteekki Helsingistä museoitiin Hovinkartanoon ja Hovinkartanon taidekeskus avattiin 2006. Hauhon näyttämötaiteen harrastajat ry on esittänyt kartanon pihapiirissä kesäteatteria. Nykyään kartanoon järjestetään kesäisin ryhmävierailuja.
Udd, veljekset
Stormbom, G. W.
Aronen, Oskar
siirto
korjausrakentaminen
kunnostus
työväentalot
työväenyhdistykset
Tuuloksen työväenyhdistys Alku
Tuulos
Pohjoinen
Tuuloksen työväenyhdistys Alku perustettiin vuonna 1905. Kaksi vuotta myöhemmin perustettiin rakennusrahasto oman talon rakentamista varten. Tontti vuokrattiin Pohjoisten kartanolta vuonna 1908, ja Lammilta Ronnin kylästä Heikkilältä ostettiin talo, joka siirrettiin vuokratontille. Talo valmistui 1909, ja se toimi yhdistyksen kokouspaikkana. Talon toiseen kerrokseen tuli juhlasali, jossa järjestettiin varojen keräämiseksi iltamia, esitettiin näytelmiä ja pidettiin arpajaisia. Vuonna 1917 taloa laajennettiin rakentamalla näyttämö talon jatkoksi. Vuoden 1918 sisällissodan jälkeen työväentalo suljettiin ja työväenyhdistyksen irtain omaisuus takavarikoitiin. Talo saatiin kuitenkin jo seuraavana vuonna takaisin yhdistyksen käyttöön. Vuonna 1927 työväentaloa laajennettiin ja rakennettiin uusi näyttämö. Alueen siirryttyä kauppias Salosen omistukseen vuonna 1938 työväenyhdistys neuvotteli tontin ostamisesta, mutta neuvottelut kariutuivat ja tontti siirtyi Leo Häppölän omistukseen. Vuonna 1941 työväenyhdistys sai kuitenkin ostettua tontin. Sodan jälkeen vuonna 1944 alkoi vilkas toiminta iltamineen, kunnes maaltamuuton seurauksena talon käyttö alkoi vähetä ja talo itsekin rappeutua. 1980-luvun lopulla taloa jälleen korjattiin: tehtiin uusi vesikatto ja ulkopinta uusittiin. Sisätilojen korjaus alkoi 1987 valtion avustuksella ja talkootyönä. Nykyään työväentalon salia vuokrataan. Entinen talonmiehen asunto ja kahvilan tilat on kunnostettu vuokrattavaksi asunnoksi.
Savolainen, P.
pohjapiirustukset
maatilat
asuinrakennukset
Syrjäntaka
Häppölä
Lähes koko Syrjäntaan kylä tuhoutui kansalaissodassa Syrjäntaan taistelussa huhtikuussa 1918. Ennen sotaa kylässä oli ollut yli kolmekymmentä taloa maantien varrella. Hämeen läänin maanviljelysseuran rakennusmestari E. A. Talpo suunnitteli maanviljelijä Vihtori Häppölälle uuden jugendtyylisen päärakennuksen, joka valmistui vuonna 1919. Talo on suuri maatilan päärakennus, jonka alakerrassa on ruokasali, vierashuone, eteinen, lastenhuone, makuuhuone, isännän huone, keittiö, tupa ja palvelijan huone sekä suuri veranta ja kuisti. Yläkerrassa on vintti, neljä huonetta, vaatekomeroita ja suuri eteinen. Talossa oli alun perin pärekatto, ja sen lämmittämiseen käytettiin komeita kaakeliuuneja. Kaksi uuneista säilytettiin, kun puulämmityksestä luovuttiin 1960-luvulla.
Talpo, E. A.
tiilirakennukset
suojeluskuntatalot
osakeyhtiöt
kunnantalot
Lammin suojeluskuntatalo
Turvan talo
Lammi
Lammin ensimmäinen vuonna 1925 valmistunut hirsinen suojeluskuntatalo paloi 1934. Seuraavan vuoden alussa hyväksyttiin rakennusmestari Väinö Louhion tekemät uuden tiilisen talon piirustukset, ja suojeluskunta sai uuden talon käyttöönsä jo syyskuussa 1935. Talon pihalla oli myös saunarakennus ja varasto. Uudesta talosta tehtiin osakeyhtiö: Lammin suojeluskuntatalo osakeyhtiö Turva. Yhtiön tarkoituksena oli rakentaa ja ylläpitää Lammin suojeluskunnan tarvitsemia huoneistoja sekä rakentaa ja vuokrata ravintolaa ja juhlahuoneistoja. Suurimmat omistajat olivat Lammin osuuskauppa, Lammin osuusmeijeri, Palosten saha ja Lammin suojeluskunta sekä Lotta Svärd -paikallisosasto. Taloa varten ostettiin vuonna 1934 myös palstat Turvala I ja Turvala II, johon tuli mm. urheilukenttä. Vuonna 1938 yhtiö vuokrasi talon suojeluskunnalle 50 vuodeksi. Sodan jälkeen talo oli vuokrattuna Lammin kunnalle, joka käytti Turvan taloa kunnantalona. Talo siirtyi kunnan omistukseen vuonna 1978 ja kuntaliitoksen myötä vuonna 2008 Hämeenlinnan kaupungille. Lammilaisten yhteisöjen ja yksityishenkilöiden perustama Lammin Turvan talo oy osti rakennuksen kaupungilta vuonna 2011 lammilaisten yhteiseksi kokoontumis- ja juhlatilaksi.
Louhio, Väinö
myymälät
kauppa
remontti
ateljeet
taiteilijakodit
Rantala Irja
Rantala Manu
Häppölä suku
1900
Arkkitehti Emil Olanderin laatimat Häppölän kauppa- ja asuinrakennuksen piirustukset ovat vuodelta 1900. Rakennusta on myöhemmin korjattu ja laajennettu, mm. jatkettu lisärakennuksella 1920-luvulla. Rakennus oli Häppölän suvun hallussa 1980-luvulle asti, jolloin uudet omistajat ryhtyivät remontoimaan taloa. Vanhat rakennuspiirustukset löytyivät talon yläpohjasta korjaustöiden yhteydessä. Korjaus tehtiin talon ehdoilla, huonejakoa muuttamatta. Vanhat kaakeliuunit, ovet ja ikkunat säilytettiin. Nykyään rakennus toimii Irja ja Manu Rantalan taidekotina.
Olander, Emil
Lammin työlaitos, Mainiemen kuntoutumiskeskus
kellarit
klassismi
1920-luku
varuskunta-alueet
kasarmit
työlaitokset
huoltolaitokset
kuntoutuslaitokset
päihdekuntoutus
Mainiemi
Mainiemen kuntoutuskeskus toimi samalla paikalla, jossa Lammin reservikomppanian (Hämeen 25. reservikomppania) kasarmit sijaitsivat vuosina 1883–1899. Lammin reservikomppania oli Hämeenlinnan tarkka-ampujapataljoonaan kuulunut sotilasyksikkö. Kasarmit rakennettiin 1880-luvulla, ja ne olivat sotilaskäytössä vuosisadan vaihteeseen saakka, jolloin tarkka-ampujapataljoonat ja reservikomppaniat lakkautettiin. Kasarmien ajan rakennuksia ovat alipäällystön asuinrakennus, ns. vääpelin talo ja komppanian päällikön asuin- ja toimistorakennus, molemmat täysin muutettuja, sekä kolme ruutikellaria. Suomen itsenäistymisen jälkeen kasarmilla toimi ensin vankisiirtola ja vuosina 1919–1923 varavankila. Lammin työlaitos aloitti toimintansa vuonna 1924. Alueen keskellä kohoava kivinen klassistinen asuntolarakennus on arkkitehti Matti Paalasen suunnittelema. Rakennus valmistui vuonna 1927. Työlaitokseen voitiin määrätä ojennettavaksi mm. kunnalliskotien niskuroivia hoidokkeja, irtolaisia ja päihdyttävien aineiden väärinkäyttäjiä. Vuoden 1925 vuosikertomukseen on kirjattu työlaitoksen perustamisajankohdan mukainen toiminta-ajatus: "... Työlaitos on olemassa hyvä piiska köyhäinhoitolautakunnille. Varsinkin kunnalliskodeissa tämä piiska tunnetaan hyvin, sillä jos elämä syystä tai toisesta alkaa kunnalliskodeissa käydä rauhattomaksi, ei tarvitse kuin rauhanhäiritsijälle sanoa että lähetetään Lammille, niin tämä sana Lammille vaikuttaa kuin rauhan enkeli…" Työlaitoksen oheen perustettiin alkoholistihuoltola 1946, ja vuonna 1984 laitoksen nimeksi tuli Mainiemen kuntoutumiskeskus. Kuntoutumiskeskuksen toiminta päättyi syksyllä 2014.
Paalanen, Martti
Laitinen, Uuno (kellarirakennus 1932)
seurantalot
tanssilavat
Vitsiälä
Vitsiälän vapaapalokunta
Vitsiälän VPK
Suomessa alettiin perustaa vapaaehtoisia palokuntia 1800-luvulla, vanhimmat niistä syntyivät Hämeeseen. Hämeen historian mukaan Hauholle perustettiin vapaaehtoinen palokunta, Hauhon WPK, jo vuonna 1888. Tämä hajosi myöhemmin kahtia Vitsiälän WPK:ksi ja Hauhon kirkonkylän WPK:ksi, ilmeisesti vuonna 1896. Hirsirakenteinen Vitsiälän VPK:n seurahuone rakennettiin talkoovoimin. Avajaiset olivat lokakuussa 1899. Taloa on myöhemmin myös kunnostettu talkoilla. Tanssilava, aluksi ilman katetta, nousi rakennuksen viereen alun perin tukkilaiskisojen tanssitarpeisiin. Heinäkuussa 1949 pidettyihin kisoihin myytiin 10000 pääsylippua! Aikalaismuistelijat kertovat lähitienoon pellonpiennarten olleen täynnä kaikenlaisia kulkuneuvoja. Veneillä tultiin Hämeenlinnasta ja Valkeakoskelta saakka. Vitsiälän kylä on Hauhon kirkonkylän kainalossa. Kylän keskiaikaisperäinen kylätontti näkyy yhä vanhojen kyläraittia kehystävien talojen tiivistymänä. Vitsiälä oli 1900-luvun alussa tiheästi asuttu. Tanssit Vitsiälän lavalla jatkuvat edelleen 1980-1990-lukujen hiljaisten vuosien jälkeen. Vuolteen kartano vuokraa VPK:n seurataloa juhlatilaisuuksiin. Talon pihamaalla toimii myös kesäteatteri.
Pätiälä, J. T.
Ihamäki Eero
Kalvola
Keikkala
Ihamäen tilan päärakennus poltettiin kansalaissodassa. Eero ja Kerttu Ihamäki rakennuttivat uuden talon, joka valmistui 1938. Talo on kaksikerroksinen lautavuorattu hirsirakennus, jonka parvekeosassa on mansardikatto. Pääovea reunustaa neljä pylvästä. Perustuksessa ja kellarikerroksessa on käytetty Kalvolan graniittia. Rakennuksessa oli alun perin savitiilikatto. Nykyinen peltikatto on asennettu 2000-luvulla. Rakennus on edelleen asuinkäytössä. Maanviljelijä Eero Ihamäki oli mm. Kalvolan kunnallislautakunnan ja kunnanhallituksen puheenjohtajana vuosina 1952–1958.
1820-luku
Vuonna 1824 kenraalikuvernööri Zakarevski määräsi vartiorakennuksia rakennettavaksi kaikkiin kaupunkeihin, joissa oli sotaväkeä. Rakennusten suunnittelu määrättiin intendentinkonttorin tehtäväksi. Digitoituun rakennuspiirustukseen sisältyy pienen vartiorakennuksen lisäksi tiepuomi ja vahtikoppi. Piirustus on toisinto yhdeksää eri kaupunkia varten tehdystä tyyppipiirustuksesta, jonka laati Suomen intendentinkonttorin I konduktööri Anton Wilhelm Arppe ja allekirjoitti yli-intendentti Carl Ludvig Engel. Tämä vartiotupa on ilmeisesti ollut ensimmäinen empiretyylinen rakennus Hämeenlinnassa. Rakennus muistuttaa kreikkalaista temppeliä: siinä on doorilaisia pylväitä ja päätykolmion koristeaiheena laakeriseppele. Vartiorakennus valmistui vuonna 1827 Keinusaaren kaupunginosaan, nykyisen taidemuseon pihamaalle. Se purettiin kuitenkin jo 1840-luvulla kruunun viljamakasiinien tieltä. Pieni vahtikoppi säilyi makasiinin kyljessä kuitenkin aina 1900-luvun puolelle asti.
Arppe, Anton Wilhelm
Engel, C. L.
kylpylät
Arkkitehti Alfred Caweenin suunnitteleman yleisen kylpylaitoksen pohjapiirustus on vuodelta 1877. Laitoksen rakentamisesta ei ole varmaa tietoa, mutta kysymyksessä voisi olla keväällä 1878 Hämeensaaressa avattu kylpylaitos, jonka avaamisesta ilmoitettiin Hämäläinen-lehdessä 9.5.1878 näin: "Hämeensaaren uusi kylpylaitos Hämeenlinnassa avataan kesäkuun 11. p. kylpyvieraille. Laitoksessa on joka päivä tarjonna kaikenlaisia kylpyjä, joita vesiparannuslaitoksessa käytetään, kuin myös kylpyjä lääkkeitten kanssa. Sähkövoimaa käytetään tarpeellisissa tapauksissa, ja keuhkotautisille pidetään tarjonna taajennettua ilmaa. Erilaisia mineralivesiä on myöskin saatavilla. Lääkärihoitoa toimittaa tohtori Carl Bartram. Kylpyhinnat kohtuulliset." Myöhemmissä ilmoituksissa suositeltiin mm. mutakylpyjä, sähköhoitoa ja hierontaa. Kylpylaitoksen johtajana toimi kaupunginlääkäri Carl Bartram. Polttimomestari Adolf Kiuttu osti Hämeensaaren kylpylaitoksen sen perustajayhtiöltä vuonna 1891. Kesäkuussa 1899 syttyi kylpylaitoksessa tulipalo, jota Hämeenlinnan vapaaehtoinen palokunta riensi sammuttamaan. Sammutustöitä vaikeuttivat kuitenkin rakennuksen ympärille kohonnut tulvavesi ja tulvan ympäriinsä levittämät halkopinot. Kylpylaitos paloikin maan tasalle, samalla paloivat samassa yhteydessä ollut Kiutun asuinrakennus ja tien toisella puolella sijainnut pankinjohtaja A. Bogdanoffin liiteri.
Caween, Alfred
Kihlakunnantuomari Åhlberg suunnitteli 1860-luvun alussa kivitalon rakentamista Hämeenlinnan keskustaan Residenssikadun (nyk. Hallituskadun) ja Siltakadun (nyk. Arvi Kariston kadun) kulmatontille nro 78. Ruotsalaissyntyinen arkkitehti Pehr Erik Svante Degenaer piirsi tuomarille komean kolmikerroksisen kivitalon vuonna 1860. Piirustuksessa on myös Hämeen läänin lääninarkkitehtina vuosina 1855–1865 toimineen Carl Albert Edelfeltin nimi. Arkkitehti Degenaer oli muttanut Ruotsista Helsinkiin v. 1857. Hän asui perheineen Hämeenlinnassa vuosina 1882-1887 ja teki tuona aikana mm. kaupungin kuumelasaretin piirustukset. Tuomari Åhlbergin talo jäi kuitenkin tuntemattomasta syystä rakentamatta.
Degenaer, P. E. S.
Edelfelt, Carl Albert
liikerakennukset
Willgrenin talon paikalla oli vuoteen 1967 asti Hämeenlinnan vanhin, vanhasta kaupungista 1700-luvun lopulla siirretty kauppias Willgrenin talon päärakennus, ("joka omituisine kattoineen ja ikkunaluukkuineen oudoksuttaa nykyisen sukupolven silmää.") Arkkitehti Henrik Reinhold Helin suunnitteli vuonna 1905 Willgrenin liiketalon koko tontin kattavaksi kokonaisuudeksi Raastuvankadun (nyk. Raatihuoneenkadun) ja Itäisen Linnankadun (nyk. Linnankadun) risteykseen. Rakennus olisi ollut merkittävin Helinin Hämeenlinnaan suunnittelemista jugendrakennuksista, mutta suunnitelma toteutui vain osittain: Kulmauksessa oleva vanha puutalo jätettiin vielä paikoilleen ja vain rakennuksen molemmat päät rakennettiin. Rakennukset purettiin vuonna 1968, kun Kanta-Hämeen säästöpankin talo rakennettiin. Willgrenin talo on Helinin töistä ensimmäinen, jossa on kansallisromanttisia piirteitä; detaljeina on Suomen luonnosta poimittuja aiheita, kuten oravia ja puita. Näitä aiheita uskallettiin käyttää vasta sen jälkeen, kun Suomen paviljonki oravafriiseineen oli Pariisin maailmannäyttelyssä herättänyt ihastusta. Lisänä on vääntyneitä naamioita ja mielikuvituseläimiä. Rakennuksen yleisilme on kuitenkin rauhallisen selkeä.
Helin, Henrik Reinhold
Kun vaivaistalohanketta Lammilla pohdittiin, arvioitiin että Lammilla tarvittaisiin 75 hoitopaikkaa, joista 13 mielisairaille. Vaivaistalo päätettiin rakentaa vuonna 1887 ja laatia samalla vaivaishoidon ohjesääntö. Ensimmäinen mielisairasosasto, piirroksen "houruosasto" rakennettiin vuonna 1888. Osastolla hoidettiin myös naapurikuntien mielisairaita, jos tilaa oli. Kunnalliskoti valmistui vuonna 1890. Rakennukset sijaitsivat noin kilometrin kirkonkylän keskustasta Evolle päin alueella, jossa on nykyäänkin vanhainkoti ja Lammin terveysasema. Vaivaistalon mielisairasosasto paloi vuonna 1892. Hämeen Sanomat kertoi, että yhdeksästä "siellä säilytetystä heikkomielisestä" seitsemän jäi liekkeihin. Kun kirkonkylästä ehti paikalle ihmisiä, oli talo jo tulen vallassa. Uusi mielisairasosasto rakennettiin 1893. Hoidokkien oloista tehtiin paljon valituksia. Vuonna 1905 talon ympärille päätettiin rakentaa aita, mutta suunnitellusta saunaremontista luovuttiin. Kunnassa sattuneiden murhapolttojen vuoksi valtuusto päätti 1910 hankkia kunnalliskodille yövartijan ja "kaksi hyvää koiraa". Kun rakennus jälleen paloi, uutta suunniteltiin vuonna 1928, mutta hanke ei toteutunut. Kun uusi vanhainkoti vihdoin vuonna 1957 valmistui, purettiin vuonna 1890 rakennettu puinen kunnalliskoti, joka oli lähempänä tietä. 1957 rakennettu vanhainkoti muodostaa vielä osan nykyisestä vanhainkodista.
Helsingius, Gust. Ad.