Inari
hakkuut
korppi
linnunpesät
Hakattavan palstan keskellä on korpin pesäpuu. Metsuri päättää jättää sen pystyyn ja kaataa muut puut. Korppi tottuu metsurin läsnäoloon ja tulee tekemään tuttavuutta.
Nikula, Lasse
Mansikka-Aho, Vilho
Kultala
Pahtajärvi
Kertoja tapaa metsäretkellään korpin, joka istuu hänen rekeensä. Selviää, että kyseessä on Kultalassa kasvanut kesy korppi. Korppi on kova sotkemaan paikkoja ja lopuksi ulkomaalaiset turistit haluavat ostaa sen ja vievät sen mennessään.
Lappi
lehmät
papit
lukkarit
Pappi saarnasi kirkossa, että kuka ainoansa antaa se kymmenkertaisesti palkitaan. Papilla oli kymmenen lehmää ja köyhällä lukkarilla yksi. Lukkari lahjoitti omansa pois ja tuli kymmenkertaisesti palkituksi, juuri kuten pappi oli saarnannut.
Pokka, Eino
Riutulaan töihin 30 markan kuukausipalkalla
Riutula
Elsa-täti
lastenkodit
Haastateltava tuli töihin Riutulaan etelästä. Matka perille oli hankala, mutta itse paikka oli kaunis ja viehättävä. Riutulassa ei tunnettu työaikoja, töitä tehtiin paljon ja työtehtävät olivat moninaisia. Toisaalta osattiin myös palkita, esimerkiksi harvoina vapaapäivinä tuotiin kahvit sänkyyn. Palkkaa saatiin kolmekymmentä markkaa kuukaudessa. Henkilökunta oli kuin yhtä perhettä. Riutulan ovet olivat aina auki yötä päivää.
Norback, Lea
Sota- ja evakkoajan muistoja, venäläiset luottovangit
Ylivieska
Lutto
Kangasniemi, Veikko
sota-aika
evakuointi
1940-luku
saksalaiset
vangit
Haastateltava muistelee sota- ja evakkoaikaa. Rintama oli Lutolla ja kotiväki evakuoitiin Ylivieskaan. Ylivieskassa heidät sijoitettiin isoon maataloon.
Paadar, Matti
Mattus, Anja
Agricola, Mikael
kirkkopäivät
katekeetat
lukeminen
Kesällä ja syksyllä Inariin kirkkoon pääsi kävellen ja vesiä myöten kulkemalla. Talvella kirkkomatkaan piti varustautua enemmän. Kirkolla oli usein myös kinkerit, jolloin ihmisiä opetettiin. Katekeettakoulu oli kirkon järjestämä kiertokoulu. Papit olivat koulutettuja. He osasivat lukea ja kouluttivat lukkarin opettamaan ihmisiä. Tavallista kansaa oli vaikea opettaa lukemaan.
Lehtola, Laura Leonoora
Juutuavaara
Aunusjärvi
Aunusoja
Lehtola, Heimo
turkiseläimet
turkistarhaus
ketut
ketunmetsästys
nahka
piisami
turkiskauppa
Heimo Lehtolalla oli turkistarha Juutuanvaarassa, jossa hän kasvatti mm. kettuja ja kaniineja. Tarhattavien eläinten nahkojen lisäksi Lehtola toimitti Kemissä asuvalle liikekumppanilleen myös luonnoneläinten ja kotieläinten nahkoja. Tarhaustoiminta ei ollut kovin kannattavaa, joten lisäansioita piti hankkia monesta lähteestä. Lisätuloja saatiin mm. karjan- ja poronhoidosta sekä kaupan pitämisestä.
Lukkarikatekeetta Heikki Mattus, pula-aika 1917-1919
pula-ajat
vuosi 1918
Kunnan koulutoimi alkoi Inarissa vuonna 1902. Heikki Mattus oli lukkarikatekeetta, kiertävä opettaja jolla oli erinomaisen hyvä lauluääni. Vuosina 1917-1919 oli pula-aika, elintarvikkeita ei juuri ollut. Ihmiset elivät kalalla, marjoilla ja petäjällä. Kortilla sai "kaurankuoria", joista sihtaamalla sai jauhoja.
Viimeinen koulupaikka Partakon Kivikummussa
Partakko
Ivalo
Kauhalahti
Lehtola, Laura (Laura-täti)
Sanas, (Aho) Mauno
koulunkäynti
kiertokoulu
Laura Lehtola oli pitämässä kiertokoulua Partakon Kivikummussa kesällä 1945. Kesken päiväunien, talon äiti Aino-Siiri, tuli herättelemään opettajaa, sillä Martta tyttö oli loukannut kätensä uintireissulla. Tyttöä lähdettiin viemään ensiavun jälkeen veneellä yötä myöten sairaalaan Ivaloon. Laura Lehtola oli saattajana ja päätti käydä samalla reissulla esimiehensä kirkkoherra Mauno Ahon luona. Asiointireissulla selvisi, että katekettaloppu Partakossa voidaan lopettaa, sillä Partakon koulu on valmistumassa. Opettaja palasi vähin äänin takaisin ja keräsi kamppeensa. Myöhemmin talon väki pahoitteli tapahtunutta, sillä he olisivat halunneet jotenkin muistaa opettajaansa.
Akuniemi
Kasariselkä
Postimatti
Katekeetta Lehtola kävi pitämässä koulua eri paikoissa ympäri Inaria. Koulua varten oli harvoin tarjolla erillistä tilaa, vaan koulunkäynti tapahtui pienissä tiloissa keskellä muuta arkista elämää. Tarinassa muistellaan lämmintä kesää, jolloin opettaja lähti lasten kanssa veneellä saareen Kasariselän laitaan pitämään koulua.
Lallajärvi
Lallajärvi sijaitsee Paatsjoen takana, Norjan ja Petsamon rajalla. Siellä oli pieni koulupaikka, jossa oli paljon lapsia. Laura jäi kotimieheksi, kun perheen vanhemmat lähtivät heinäntekoon kauemmaksi. Laura jäi kuukaudeksi pitämään koulua, kalastamaan, marjastamaan, hoitamaan karjaa ja taloutta yhdessä lasten kanssa.
Guttorm, Jooseppi
Kärppä, Heikki
Saijets, Anni
Lehtola, Leevi
Lehtola, Paavo
Itkonen, Tuomo
opiskelu
opetus
Laura Lehtola toimi aluksi isänsä apuna pitämässä kiertokoulua lapsille. Kun tuli tieto alkavasta seminaarikurssista hän päätti lähteä opiskelemaan. Monien vaiheiden ja opiskelujen jälkeen Laura omistautui kiertokoulun opettajan työlle. Työ oli hänen kutsumuksensa.
Itkonen, matkarahat ja Utsjoen katekeetta
Nangujärvi
Utsjoki
Jomppanen, Juhani
Kirkkoherra Itkonen tuli koulua tarkastamaan ja totesi aamupuuroa syödessään, että jos viikonkin joutuisi tämmöisessä hiljaisessa paikassa olemaan, niin hulluksi tulisi. Laura vastasi tähän, että on niin paljon kaikkea tekemistä ettei jouda sellaisia ajattelemaan. Katekeetoille luvattiin etuisuuksia kuten kielirahaa, matkarahaa ja asuntoetu, mutta useimmiten ne jäivät saamatta. Utsjoen katekeetta Keskitalo ei semmoiseen tyytynyt, vaan käräjöi käyttöönsä esimerkiksi kouluhuoneen, koska ei halunnut pitää koulua niinsanotusti kiven kolossa.
Menesjärvi
Kangasniemi, Ville
saamen kieli
inarinsaame
Ensimmäisessä koulupaikassa Menesjärvellä puhuttiin suomea, myös lapset osasivat suomen kielen. Seuraavassa koulupaikassa lapset puhuivat inarinsaamea, tunturisaamea ei Inarissa tuolloin puhuttu. Vanhemmat lapset toimivat tulkkeina opettajan ja oppilaiden välillä. Lapset opettivat opettajalle saamen kielen.
Postinkuljettajana Inarista Varpuniemeen
Pakanajoki
Supru
Räkkijärvi
Sevettijärvi
Porsanger
Aarniniemi
Varpuniemi
postinjakelu
Kiertokoulumatkoilla sattui monenlaisia tapahtumia. Eräällä Norjan rajalle suuntautuvalla matkallaan Laura Lehtola joutui postinkuljettajan töihin. Samaan majapaikkaan, Supruun saapunut postimies kieltäytyi jatkamasta matkaa huonon kelin vuoksi ja pyysi josko Laura voisi menomatkallaan jakaa postin. Huono keli ei sitkasta katekeetta pysäyttänyt. Aamulla matka jatkui hiihtäen ja postikin tuli jaettua.
Nemtsinkoff-Körkkö, Tarja
Illanviettoa ja Rajalanäijän tarinointia
Keinoniemi
Rajalanäijä
Lehtola, os. Koponen Elsa-Briita
Lehtola, Matti
yliluonnolliset olennot
huvit
Lehtolan pirtissä luettiin kirjallisuutta sekä lausuttiin sananlaskuja ja arvoituksia iltaisin puhdetöiden lomassa. Talossa asui toisinaan myös reipas huutolaisukko Rajalanäijä, joka intoutui kertomaan tarinoita. Eräässä talossa lehmiä oli vaivannut painajainen, joka sai lehmän sairastumaan. Rajanäijä oli jäänyt yöllä seuraamaan, mistä vaiva aiheutui. Yhtäkkiä katosta oli alkanut tippua mustia oksia lehmän selkään. Äijä oli napannut risut ja polttanut ne uunissa. Sen jälkeen ei lehmiä enää painajainen riivannut.
Ilkiävaara
Angeli
Kompromissi-Mattila
savotat
Ilkiävaaran savotta
Metsänhoitaja Aki Castren oli omapäinen eikä kuunnellut toisten ohjeita. Piittaamattomuus aiheutti metsänhoitajalle mm. vakavan vilustumisen Tenolla ja Ilkiävaaran savottatyömaan työnjohdon menettämisen.
Arrela, Lauri
Kähkönen, Esko
Konesjärvi
metsänhoitaja, Piispanen
metsänhoitaja, Uusvaara
Castren, Aki
Metsänhoitaja Castren testaa Arrelan metsästysohjeiden noudattamista ja kehuskelee taakan kantamistaitojaan. Pilkkionni Syysjärvellä lepyttää Castrenin mielen Ailin kämpän siirtämismääräyksessä.
Veskoniemi, Hans
pilkintä
kalastus
ahven
Akilla tekee mieli lähteä pilkkimään isoja ahvenia. Hyvä ahvenjärvi on Angelissa ja sinne järjestetään "virkamatka". Angeliin tulee kuusikymmentä kilometriä, suurin osa matkasta porokyydillä. Saalis on kuitenkin hyvä, 150 kg isoja ahvenia.
Sikovuono
Karppinen, Eenokki
Sieppi, Eevertti
Tarina kertoo metsänhoitaja Aki Castrenin tarkastusmatkasta savotalle.
Parviainen, Pekka
Kekkonen, Urho
jälleenrakennus
peruna
kellarit
metsänhoitajat
Tarina kertoo hakkuille tilatusta perunakuormasta, jolle ei löytynyt sopivaa kellaria. Oli talviaika ja osa perunakuormasta paleltui. Castren ja Kekkonen olivat opiskelukavereita ja huonoissa väleissä keskenään. Kekkosen kalareissuille ei aluemetsänhoitaja osallistunut.
Jatkosodan käynnistyminen Ivalossa ja lähtö rintamalle
Kantojärvi
Kuusamo
Auttijärvi
Käylä
Lehtiö
Arrela, Ilmari
Kukkola, Antti
Perunka, Matti
Korhonen, Gunnar
Kariniemi, Veikko
Heikinheimo, Veikko
Kiiveri, Veikko
Aine, Veli (Valo)
jatkosota
vuosi 1941
Lauri Arrella muutti perheineen Rovaniemeltä Inariin 1.5.1941. Lähtö Inarista sotatoimiin tuli melko nopeasti muuton jälkeen kesällä 1941, jolloin jatkosota käynnistyi. Ilmari veli soitti Ivalosta ja pyysi ottamaan mukaan suojeluskuntakamppeet, sillä rähinä oli alkanut. Ensimmäisenä tehtävänä oli kaluston ja kuljetusten järjestäminen Ivalossa. Kun tämä tehtävä oli hoidettu, tuli kutsu Rovaniemelle ja sieltä edelleen Kuusamoon polttoaineen täydennyspisteen hoitajaksi. Suorapuheisuus koitui Laurille kohtalokkaaksi, sillä esimies Lehtiö ei oikein tykännyt mielipiteiden ilmaisusta ja niin koitti lähtö upseerihommiin Kuusamon korpeen rintamalinjoihin. Matkalla vastaan tuli haavoittuneita ja kaatuneita, joiden näkemin ei kohentanut mielialaa. Rintamalinjoilta löytyi velipoika ja vanhoja tuttuja ja tehtävät taistelupartion johtajana käynnistyivät.
Särkikangas
Kemijärvi
talvisota
pommitukset
Haastateltava oli joukkojensa kanssa Kemijärvellä ruokailemassa, kun venäläiset sotakoneet alkoivat lentää paikkakunnalla ja pommittaa. Suomalaiset vastasivat tuleen, luvatta, koska sotatilaa ei ollut julistettu.
Kullankaivuussa Ivalo- ja Sotajoella 1 : Elantoa kullankaivuulla
Ivalojoki
Härkäselkä
Keinokuru
Ritakoski
Tolosjoki
Vaskissuvanto
Akujärvi, Reeti
Kivekäs, Heikki
Pehkonen, Bernhard
Hirvasvuopio, Niila (Hirvas-Niila)
Jussa-Pekka kaivoi kultaa v. 1916 Ivalojokivarressa aluksi omatoimisesti. Siihen aikaan Heikki Kivekäs toimi venäläisrahoitteisena yrittäjänä alueella ja Jussa-Pekkakin siirtyi kavereinen yhtiön leipiin. Kivekkään yhtiö rakennutti aluksi kammeja ja myöhemmin myös kultakämppiä Ritakosken niskaan. Rakennustyömailla oli paikallisia työmiehiä Ivalosta ja lähialueilta. Koneiden kuljettaminen kultamaille oli oma operaationsa. Kertoja kuvaa miten Locomo -höyrykone kuljetettiin hevosvoimin jokivarteen.
Kiviniemi, Jussa-Pekka
Lehtinen, Reino
Kullankaivuussa Ivalo- ja Sotajoella 2 : Parhaat kultapaikat
Auskuttivaara
Kuivakuru
Moberginoja
Sotajoki
Kerkelä, Henry
Puhakka, Augusti
kulta
kullankaivu
kullankaivajat
Ivalo-yhtiö
Ivalojoki Oy
Parhaaksi kullankaivuupaikaksi osoittautui Moberginoja, josta tuli kesän palkka. Kuivallakurulla yksityiset kaivajat toimivat myös Ivalojoki Oy:n leivissä. Laaniojan Kuivakuru oli ja olisi edelleen hyvä kultapaikka, toteavat vanhat kultamiehet. Paikan ongelmana on kullan erottelussa tarvittavan veden saanti.
Kullankaivuussa Ivalo- ja Sotajoella 3 : Ritakosken kämppä
Ruotsalainen, (Ruottala) Hilda
Ritakosken kämppä
Kertoja ja haastattelija muistelevat minkälainen Ritakosken kämppä oli aikoinaan. Ruokaolot paranivat kun Kivekäs palkkasi Ritakosken kämpälle kokiksi Ruottalan Hildan.
Ukonjärvi
Mattiäijä
Morottaja, Juhani
asuinpaikat
1800-luku
Tarinassa kerrotaan vanhoista asuinpaikoista. Vanhat asuinpaikat oli rakennettu vesistöiltä piiloon. Niitä ei vesillä liikkuja voinut nähdä, mutta niistä oli mahdollista seurata vesillä liikkujia.
Markkanen, Kari
Vaattovaara, Merja
Kattajärvi
Hirvasvuopaja
Kiviniemi, Johan Petter (Jussapekka)
Kiviniemi, Yrjö Johannes (Hannes)
Mannermaa, Kauko
nuottakalastus
verkkokalastus
karhunpyynti
Matti Huru kertoo kalastuksesta ja luontaistaloudesta, jota harjoitettiin Kattajärvellä alkuaan Ruukinpirtin maisemissa, jonne hänen vanhempansa olivat asettuneet asumaan v. 1921. Luttojoki lähivesistöineen oli kalarikasta aluetta aina metsäautotieverkoston rakentamiseen saakka. Kalastusta harjoitettiin verkoilla, nuottaamalla, tuulastamalla ja heittokalastamalla. Saalismäärät olivat runsaita ja kalat suurikokoisia. Kalat säilöttiin suolaamalla pyttyihin ja näin saatiin särvintä talvea varten. Kalajuttujen lomassa Matti Huru intoutuu muistelemaan myös ensimmäistä ja viimeistä karhunmetsästyskokemustaan.
Huru, Matti
Pautamo, Jarmo
Mosku
metsäpalot
Kesä 1938 oli kuiva kesä, metsäpaloja oli paljon. Kun palo saatiin rajattua ja sammutettua paikalle komennettu miesporukka ehti kalastamaan. Uistin pudotettiin varovasti veteen, sitä ei saanut liikutella. Kalaa oli paljon, harria ja taimenta ja myös saaliit olivat suuria.
Lokka, Antti
Akkajoki
Petsamo
Akkajärvi
kolttasaamelaiset
luontaiselinkeinot
Haastateltavan lapsuudessa Akkajärvellä elettiin luontaistaloudessa, elinkeinoina olivat kalastus, poronhoito ja metsästys. Ympärillä olevissa vesistöissä oli runsaasti isokokoista kalaa. Kalastusta harjoitettiin kestävän kehityksen periaatteen mukaan.
Sverloff, Matti
Kolttasaamelaisten sukujen hallintoalueet ja kalastus Petsamossa
Suonikylä
Ala-Akkajärvi
Moosesjärvi
Huutojärvi
Luttojoki
Kuolajoki
Talvikylä
Njannamjärvi
Nickul, Karl
Sverloff
Kiprianoff
Feodoroff
Gauriloff
Mosnikoff
Semenoff
Fofanoff
Sverloff, Jaakko
kalastusoikeus
kalastuspaikat
kyläkokoukset
kolttien luottamusmies
Petsamossa kolttasaamelaisten sukujen hallintoalueet jakaantuivat seitsemän suvun: Feodoroffin, Fofanoffin, Gauriloffin, Kiprianoffin, Mosnikoffin, Semenoffin ja Sverloffin sukujen kesken. Jokaisella suvulla oli omat määritellyt asuin-, kalastus-, metsästys- ja poronhoitoalueet, joiden käytöstä päätti suvun vanhin mies. Toisten vesialueille sai mennä vain suvun vanhimman suostumuksella. Sukualueitten sisällä oli talvikylä, johon kokoonnuttiin asumaan talviaikaan. Kutuaikana kalaa sai helposti rannasta nuottaamalla. Pyyntiä säännösteltiin kalakannan turvaamiseksi. Suuret hauet söivät paljon pikkukaloja, joten ne pyydettiin ja kuivattiin kapakalaksi. Pitkääsiimaa käytettiin pyyntivälineenä silloin, kun haluttiin saada saaliiksi isoa kalaa esimerkiksi Akkajärvestä.
Lemmenjoki
Miessi
Jäkäläpää
Morgamoja
Kotaoja
Kulta-Korhonen
Kultakullervo
Kokko, Heikki
Pellinen, Jukka
Isola, Jaakko
Siponen, Heikki
konekaivu
Kullankaivaja Matti Kullervo Korhosen haastattelu Tukholmassa kesällä 1981 hänen urastaan kullankaivajana Lemmenjoella, kaivinkoneen hankkimisesta, velkaantumisesta ja sen jälkeisistä seikkailuista maailmalla.
Korhonen, Matti Kullervo
Timonen, Martti
Tankavaara
Raumala, Aaro
Jomppanen, Antti
Korhonen, Yrjö
Korhonen, Kullervo (Kulta-Korhonen)
Ruitun pamaus
Ruitun kämppä
kullanhuuhdonta
Niilo Rauhalan muistele 35 vuotta kestänyttä elämäänsä kullankaivajana Lemmenjoella Martti Timosen ja Seppo J. Partasen tuottamassa kaksiosaisessa radio-ohjelmassa v. 1985. Nipa kertoo kuinka kultaryntäys Lemmenjoelle alkoi v. 1949 ja miten liikaväestö karsiutui keskimäärin kahteenkymmeneen huuhtojaan. Toimeentulo piti hankkia 4-5 kuukauden aikana ja useimmilla rahat olivat vähissä keväällä, jolloin hankintoja tulevaa työmaata varten piti tehdä. Yhteishenki ja lähimmäisen auttaminen oli luonteenomaista kultamiesten keskuudessa. Vuosiin liittyi monenlaisia sattumuksia, joista mieleenpainuvin oli ehkä Ruitun pamaus v. 1953. Niilo Rauhalan viihtyminen Lemmenjoen erämaassa perustui vapaaseen erämaaelämään ja riippumattomuuteen siviilisaation kahleista.
Raumala, Niilo
Partanen, Seppo J.
muistelmat
Katkelmia kullankaivajien haastatteluista vuodelta 1982. Unto Koivunen tarinoi platinahipusta, Niilo Ranttila Lemmenjoen kullan löytymisestä, Heikki Kokko, Niilo Raumala ja Heikki Pihlajamäki muistelevat elämää Lemmenjoen kultakentillä. Muistoissa vilahtelee myös Petronella. Lopuksi kuullaan Esa Kujalan ja Hanski Aaltion esittämä laulu "Miessinmaan kuvernöörin pyöräretki"
Koivunen, Unto
Ranttila, Niilo
Pihlajamäki, Heikki
Puskujoki
korukivet
korundit
jalokivet
Kultaseppä Aarne Alhonen on sikäli erikoinen kullankaivaja, ettei hän etsi Lemmenjoelta kultaa vaan korukiviä. Kesät kuluvat vanhojen kullankaivuupaikkojen seulonnassa ja kivien lisäksi jokunen kultahippukin on tarttunut lapioon. Lapin korukivistä tehdyt korut ovat aitoja, mutta hinnaltaan aliarvostettuja ulkolaisiin synteettisiin kivistä tehtyihin koruihin verrattuna. Alhonen pitää kesäisin tukikohtanaan Puskujoen kämppää.
Alhonen, Aarne
Njurgalahti
poronhoito
turismi
Ruska-aika Lemmenjoella on kiireistä aikaa, turistit ovat löytäneet Lemmenjoen. Suurin osa matkailijoista käy päiväseltään veneellä reissun Kultasatamassa. Turismi, poronhoito ja kullanhuuhdonta sopivat hyvin samalle paikkakunnalle kun yhteisymmärrystä löytyy, joskin paliskunnan alueella esiintyy myös eriäviä mielipiteitä asioista.
Jomppanen, Olavi
Haastateltava on tullut Lemmenjoelle kultaa kaivamaan isänsä kanssa vuonna 1948. Tuolloin niinsanottu kultaryntäys kesti noin 5 - 6 vuotta laantuakseen sitten ja alkoi uudelleen 1970-luvun loppupuolella kun kullan hinta nousi. Osa kullankaivajista kaivaa ammatikseen, toisille kullankaivu on elämäntapa.
Kangasniemi, Jaakko
Kullankaivuu Lemmenjoen kansallispuistossa
luonnonsuojelu
kansallispuistot
Lapin kullankaivajien liiton puheenjohtaja Jaakko Kangasniemi kertoo haastatteluussa minkälainen vaikutus kullankaivuulla on ollut Lemmenjoen kansalispuiston syntyyn ja luontoon. Konekaivuun aloittaminen luonnonpuistossa toi mukanaan uusia haasteita luonnonsuojelulle ja perinteiselle kullankaivuulle. Haastattelu sisältyy kaksiosaiseen radio-ohjelmaan, joka on tehty Lemmenjoen kullankaivuun 40-vuotisjuhlan kunniaksi.
Miessijoki
Niilo Ranttila kertoo Lemmenjoen kullan löytymisestä syyskuussa 1945 ja sitä seuranneesta kultaryntäyksen tapahtumista. Lemmenjoen kultaryntäys ajoittui vuosille 1948-1950 ja parhaimmillaan kultaa oli kaivamassa jopa 200 henkeä. Monet olivat varustautuneet heikosti ja joutuivat lähtemään vähin äänin takaisin. Niilo pärjäsi hyvin kesätienesteillä, eikä hänen tarvinnut talvisin tehdä töitä. Elämä kultakentillä muistutti välillä villin lännen meininkiä ja Niilollakin oli varuilta mauseri tyynyn alla. Haastattelu sisältyy kaksiosaiseen radio-ohjelmaan, joka tehtiin Lemmenjoen 40 -vuotisen kullankaivuun kunniaksi.
Kujala, Esa
Aaltio, Hanski
Miessinmaan lahjat ja laulut, tarinointia ja tunnelmointia Miessinmaan kuvernööri Heikki Pihlajamäen kämpässä helmikuussa 1984. Martti Timonen, Seppo J. Partanen ja Hanski Aaltio hiihtivät Lemmenjoelle kiittämään kullankaivajia, joita oli haastateltu Prix Italia palkinnon v. 1983 voittaneeseen radio-ohjelmaan "Oikotie vai elämäntapa, kohtauksia kullasta ja kullankaivajista." Äänitteen alussa Martti Timosen kiitospuhetta, sitten hauskaa sanailua ja väittelyä siitä, voiko maailmasssa olla olemassa alkoholia pulverimuodossa (lentokapteeni Aaltio tiesi sitä saatavan Japanista). Jutustelun lopussa kaksi laulua Aaltion ja Esa Kujalan esittämänä; Laulu Miessinmaan kuvernöörille sekä Kuvernöörin pyöräretki.
Inarin Kirkonkylä
Lisma
Ivalon-Matti
Outakoski
Karigasniemi
Vaskojoki
Nuorgam
Kirkkoniemi
Jauhiainen, Kari
Hastrup, Åke
Elli-Katri
Nohteri, Heikki
sairaalat
sairaanhoito
kunnanlääkärit
terveydenhuoltohenkilöstö
1960-luku
Pellossa syntyneelle kunnanlääkärille Lappi erityisolosuhteineen oli tuttua, mutta vaimolle talvella jopa viikon kestäneet - 50 C:n pakkaset olivat liikaa. Inarissa oli tuohon aikaan kaksi lääkäriä, jotka hoitivat vastaanottotyön lisäksi satoja leikkauksia ja synnytyksiä vuosittain. Kotikäynneistä vastasivat pääasiassa terveyssisaret ja kätilöt. Kunnansairaala oli röttelöinen, mutta välineet olivat kelvolliset. Kuuluisa kirugi, Åke Hastrup, toimi Forströmin työparina. Terveydenhoitohenkilöstön työmoraali oli erittäin korkea, eikä kukaan valitellut työn raskautta tai pitkiä työpäiviä. Ajanvaraussysteemi ei ollut käytössä. Kaikki vastaanotolle saapuneet potilaat hoidetttiin kelloon katsomatta. Potilasmäärät vaihtelivat 20-50 potilaaseen lääkäriä kohti. Työ oli byrokratiasta vapaata, toimenpidevaltaista ja keskittyi sairauksien hoitoon. Peruspalkka oli muodollinen, joten varsinaiset tulot saatiin vastaanottokäynneistä, toimenpiteistä ja vakuutusyhtiöiltä. Työssä sattui kaikenlaisia kohtaamisia ja sattumuksia, sillä vastaanottoa pidettiin muuallakin kuin Ivalossa. Kulkuvälineenä käytettiin pääasiassa taksia tai omaa autoa, mutta joskus turvauduttiin helikopteriin tai lumikiitäjään. Kielitaitoakin tarvittiin, sillä kesäaikaan oli paikallisen väestön lisäksi myös turisteja hoidettavana.
Forsström, Erkki
Harve, Anu
Turunen, Mimmi
Koppelo
Veskoniemi
Inarijärvi
Jääsaari
Moossinanselkä
Kaskamosaari
Vastusjärvi
Kaamanen
Kiviniemi, Lauri
Kiviniemi, Esa
Kiviniemi, Aleksi
Puolakka, Juho Kasper (Kasperi)
Ropponen, Kyllikki
luonnonilmiöt
paranormaalit ilmiöt
"Akat ne tieltä pallaa, mutta pallaa ne joskus miehetkin", totesi Lauri Kiviniemi, kun outo valoilmiö palautti Jääsaaren kämpälle matkalla olleet miehet takaisin kotiin. Moossinanselältä oli ilmestynyt traktorin eteen valopallo, jonka kaikki kyydissä olleet miehet olivat yhtäaikaa huomanneet. Ilmiötä oli porukassa ihmetelty, mutta matkaa oli päätetty jatkaa. "Tämä ei ole oikia homma", olivat miehet todenneet, kun ilmiö oli pysäyttänyt heidän toistamiseen. Jääsaaren kämpällä miehiä odotellut Kasperi Puolakka oli lähtenyt seuraavana päivänä katsomaan, missä matkalaiset viipyvät, ja hän oli havainnut valtavan railon jäässä. "Valoilmiö pelasti meidät varmalta kuolemalta", toteaa Erkki Kyrö muistellessaan 50 vuoden takaisia tapahtumia. Tapahtumasta oli kirjoitettu mm. Seura-lehdessä ja paikalla oli käynyt myös tutkijoita, mutta he eivät olleet löytäneet mitään ihmeellistä tapahtumapaikalta.
Kyrö, Erkki Topi Johannes
Inarin viimeisen hukkahuoneen raunioilla Nellimissä
Kivijärvi
Peijärvi
Apinavaara
Hukkavaara
Ahvenjärvi
Nellim
Akanlauttapää
Sulkusjärvi
Vuoskujärvi
Morottaja, Uula
susi
metsästys
hukkahuone
pyyntikulttuurit
Inarin viimeinen hukkatarha rakennettiin T.I. Itkosen mukaan v. 1870 lähelle Suonikylän rajaa Sulkus- ja Vuoskujärven välille, kahden vaaran notkelmaan. Tarha oli pohja-alaltaan 9-kulmainen, läpimitaltaan 15-17 m. (Itkonen 1984, 63-64). Tämän vanhan hukkatarhan Reino Lahdenmäki löysi 15-vuotiaana poikasena v. 1947 metsästysreissullaan. Susitarhan rakennelmat olivat tuolloin melko hyvässä kunnossa, mutta vieläkin yli kuusikymmentä vuotta myöhemmin Reino pystyy palauttamaan muistikuvat mieleensä ja esittelemään maastossa olevia rakennelmia.
Lahdenmäki, Reino Antero Noak
Inarijärven muikkukanta: synty ja seuraukset
Alajärvi
Aikio, Veikko
Petäkoski, Esko
Mannermaa, Panu
Sergejeff, Kirill
muikku
pohjarautu
riikasiika
troolikalastus
rysäkalastus
kutu
saaliit
"Muikku, käärme ja piikanen tyttö eivät ole päässeet tunturin yli vaan ne on pitänyt tuoda". Rktl:n seurantatutkijana ja troolikalastajana Inarijärvellä toiminut Jaakko Kyrö kertoo, miten muikkukanta syntyi Inarijärveen ja mitä siitä seurasi. Inarijärven muikkukanta sai alkunsa Inarin kalanviljelylaitokselta tulvan seurauksena karkuun päässeistä Kelujärvelle tarkoitetuista muikuista 1970-luvulla. Kirill Sergejeff oli tuonut jo 1960-luvulla Sinettäjärveltä muikkua Alajärveen, josta osa on varmaan päätynyt myös Inarijärveen. Muikkua tuotiin myös Kattajärveen 1950-luvulla, joten Inarijärven muikkukannat muodostuvat kolmesta lajista. Muikkukanta on hyvin herkkä veden lämpötilan ja säännöstelyn vaikutuksille. 1980-luvulla, jolloin muikkua oli runsaasti Inarijärvellä, koettiin ennennäkemätön troolikalastusbuumi. Päätoimisia trooliporukoita oli parhaimmillaan 15 ja muutama kokeilijakin mahtui joukkoon. Saalista saatiin keskimäärin 200-400 kg yössä ja joskus nostettiin jopa 2000 kilon saaliita. Muikkukanta romahti 1990-luvun kylmien kesien seurauksena ja troolikalastajat katosivat Inarijärveltä.
Kyrö, Jaakko Anton Topias
Siuttajoki
Juutuanjoki
Tsarmijoki
harmaanieriä
taimen
rääpys
järvisiika
pohjasiika
kääpiösiika
nieriä
suolakala
kalakannat
suolaus
Sodan jälkeen Inarjärveltä saatiin niin paljon kalaa, että sen kanssa joskus hätävy. Nuotalla saatiin parhaimmillaan 800 kilon saaliita, jotka suolattiin kerroksittain puutynnyreihin ja vietiin myytäväksi. Parhaita kauppakaloja olivat siika ja taimen. Rautu käytettiin omiin tarpeisiin keittokalana. Keväisin pyydettiin riikasiikaa, joka ui pinnassa ja vesien lämmettyä siirrytiin nuottaamaan rannoille järvisiikaa. Inarijärvessä on kaikkiaan viittä eri siikalajia, joista muutama laji nousee kutemaan taimenen ja harjuksen tavoin Inarijärveen laskeviin jokiin. Vaelluskalojen kutujokia ovat mm. Ivalojoki, Juutuanjoki, Siuttajoki ja Tsarmijoki. Kalojen kutua hankaloittaa vesien pinnan vaihtelut ja esimerkiksi Ivalojoen hiekkasärkkien liikkumiset tulvien seurauksena.
Kyrö, Juho Sameli
Kyrö, (s. Kyrö) Aino Evida
Kyrö, Maria Sigrid
Kyrö, Petter Henrikinpoika
Kyrö, (s. Akujärvi l. Kyrö) Eva Maria Adamintytär
Kyrö, Onni Mikael
Kiviniemi, Matti Heribert (Junnu-Matti)
sukuhistoria
Jaakko muistelee lapsuuttaan Koppelon kylässä. Lapsia oli perheissä paljon ja taloissa asui oman perheen lisäksi myös muita sukulaisia. Kyrön perheessäkin oli kolmetoista lasta, joista kaksi kuoli kuristustautiin ja yksi syntyessään v. 1941. Lapsuuden leikit olivat pääasiassa poikasten keskeisiä kilpailuja ja metsissä vaeltamista. Kaikenlaisia kokeilujakin piti tehdä kuten Jymytupakan polttamista, josta seurasi monen viikon sairastuminen. Suuri mieleenjäänyt tapahtuma oli ensimmäisten Antros-nimisten moottoreiden hankinta Matti ja Mikko Kiviniemen sekä Onni Kyrön taloon. Kalastus oli Kyröllä kuten muissakin Koppelon taloissa pääelinkeino, joten moottorivene helpotti merkittävästi järvelle kulkemista. Järvellä kulkeminen isän mukana oli Jaakolle mieluista puuhaa pienestä pitäen. Lapsille pidettiin kovaa kuria ja joskus tuppivyö otettiin avuksi kun muu kovistelu ei auttanut.
Jokisuunselkä
Mutasaari
Rohelmasaari
Lahessaari
Puolakka, Heikki Vihtori
Puolakka, Tuomas Vesteri
Mutenia, Frans Toivo (Franssu)
Peltonen, Armas
Peltonen, Eelis
Kiviniemi, Mikko Mikonpoika (Pikkumikki, Mikki)
Puolakka, Oiva Kauko
kalastusvälineet
hauki
Keväisin kun Jokisuun selkä aukesi kaikki kynnelle kykenevät miehet ryntäsivät Koppelosta kalastamaan Jokisuulle. Kalastustukikohtina olivat Mustasaari, Lahessaari ja Rohelmasaari. Kalaa nuotattiin yleensä muutamia päiviä yhtä soittoa ja iltaisin kokoonnuttiin nuotion ääreen kertomaan kalastusjuttuja. Tuoretta kalaa piti saada keitettyä ennen kaakkurin huutoa jotta saatiin turvattua kesän kalaonni. Perinteisiin kuului myös vesilintujen munien syönti. Jotkut keräsivät linnun munia jopa työkseen. Suurimman kalan Jaakko oli nähnyt Hirvinuorassa Peskun lahdessa, kun hän oli ollut nuottaamassa isänsä kanssa. Nuotassa oli näyttänyt olevan keko, jolla oli kahvikupin kokoiset silmät. Keko osoittautui yli kaksi metriseksi haueksi, joka onnistui kuitenkin pakenemaan nuotan perältä. Isoja kaloja oli tullut myös saaliiksi asti. Suurin Jaakon saama taimen painoi perkattuna 11 kg 400 g ja monta kertaa karkuun päässyt ja lopulta saaliiksi saatu hauki yli 14 kiloa.
Paavisvuono
Salanuora
Miesniemi
Viimasaari
Koutokinsaaret
Kotasaari
Sikasto
Turvesaaret
kalastusalueet
Vanhaan aikaan Inarijärvellä kalastettiin tietyillä nautinta-alueilla. Toisten perheiden kalastusalueille ei menty. Nuottaus oli perinteinen kalastusmuoto ja sitä vedettiin lähes vuorokauden ympäri. Aamuyöstä torkahdettiin muutamia tunteja tietyillä asentopaikoilla, joissa oli valmiina kotatarpeet. Tuulen suunta määräsi kulloisenkin kalastuspaikan, sillä nuottaa piti vetää myötätuulessa. Tuulta, jonka suunnassa kuljettiin kutsuttiin Raumatuuleksi ja raumakala oli virran mukana kulkeva kala. Kalastus aloitettiin keväällä jäiden lähdettyä ja sitä jatkettiin aina elokuulle saakka. Keväällä kalat olivat ranttuja ilmojen suhteen. Kun tuli lämmintä kalat villiintyivät ja söivät pinnassa olevaa ravintoa. Kovalla tuulella saaliit olivat heikkoja. Pikku-mikki ruukasikin sanoa, ettei lähe nuottaamhan kun käsiä palelee. Hän tiesi kokemuksesta, ettei silloin tule kalaa.
Kivilahti
karhu
pesät
Jaakko Kyrö muistelee Kivilahdessa vuonna 1948 löytämäänsä karhunpesään liittyviä tapahtumia. Karhunpesä oli löytynyt velipojan kanssa tehdyllä hiihtoretkellä. Löydöstä lähdettiin kertomaan isälle, joka innostui kuulemastaan. Karhunpesälle palattiin Jaakon opastuksella, mutta sillä kertaa karhua ei löytynyt, vaikka Jaakko ryömi pesään asiaa tarkistamaan. Myöhemmin Jaakko palasi pesälle takaisin ja löysi pesästä kahden karhun makuujäljet. Akuniemi on Jaakon mukaan karhujen suosima pesintäalue.
Kaamasen kievari
Heikkilä, Veikko-Aatami
Aili
Helga Malm oli lahjakas ja tomera nainen, joka hoiti terveyssisaren toimen ohella myös mm. Kaamasen kievaria ja luottamustehtäviä Inarin kunnassa. Hyviä tekoja haittasi ahneus, joka joissain tapauksissa meni liian pitkälle. Yksi tällainen episodi liittyi Kaamasen kievarin myyntiin. Joissakin tapauksissa kotiinpäin vetämisestä hyötyivät myös kuntalaiset, kun Helga kirjoitti diagnooseja keskussairaalaan ja silmälääkäriin, jonne sitten mentiin Malmin busseilla yhteiskuljetuksella. Helgan hyvä organisointikyky tuli esille, kun saksalaisryhmä saapui kahvittelemaan kievariin. Helga nousi tuolille ja komensi selkeällä saksan kielellä asikkaat jonoon. Jokainen joutui ostamaan poronnahan matkamuistoksi, eikä valintoihin mennyt aikaa, kun nahat myytiin järjestyksessä. Muutoinkin komento Kaamasen kievarissa oli kova, eikä asiakkaat päässeet valitsemaan mieleistään istumaseuraa. Huoneen vuokrauksessakin Helgalla oli omat sääntönsä. Usko oli näistä tietoinen ja teki kirjallisen sopimuksen, johon laitettiin yksityiskohtaisesti periaatteet, minkä mukaan mahdollisia korvauksia maksettaisiin. Niistä olikin hyötyä, kun puolen vuoden vuokrakontrahdin jälkeen arvioitiin tilannetta.
Luostarinen, Usko August