Malm, Helga
Temmes, Eero
Miettinen, Heikki (Sissi-Heikki), (Sissi)
Aittokoski, Öljynen
Hummeri-Eemeli
Kiviniemi, Ismo
metsurit
poliitikot
luottamushenkilöt
Ivalon hautausmaa kätkee multiinsa monia kulkumiehiä. Yksi heistä oli portin pieleen haudattu Hente Alaluusua, joka toimi savotoilla muun muassa metsä- ja uittotyöväenliiton toimitsijana ja luottamusmiehenä. Hente oli itseoppinut, sopuisa mies, joka toisinaan intoutui valistamaan kuuljoitaan. Viina taisi koitua hänen, niinkuin monen muunkin kulkumiehen kohtaloksi, ja hän päätyi toimitsijan hommista tukkimieheksi v. 1954. Kaverinaan hänellä oli Hummeri-Eemeliksi kutsuttu mies. Sissi-Heikki toimi moottorisahurina Uskonkin palkkalistoilla Kaamasessa ja oli majoittuneena Helgan omistamassa Kaamasen kievarissa. Hente hankki hyvät tienestit, mutta Ivaloon saavuttuaan hän oli hetken päästä yhtä vähissä varoissa, kun savottaan lähtiessään. Petsamosta lähtöisin oleva metsuri Markus Bogdanoff ja Ivaloon kotiutunut everstiluutnantti Eero Temmes sopivat kunnallisasioista yhteisillä metsätyömailla. Metsurin töihin Temmes oli ryhtynyt pitääkseen yllä mieskuntoaan. Suurempia riitoja ei syntynyt, vaikka he edustivat poliittiselta näkemykseltään äärilaitoja. Markus oli Skdl:n ja Temmes Kokoomuksen jäsen.
Luostarinen, Usko August
Vaattovaara, Merja
Talvitupa
Inarin Kirkonkylä
Etualan matkustajakoti
Alakahrakuusi, Arska
Pellinen, Jukka
Kiiskinen, Lauri
Linna, Kullervo
Kotikangas, Heikki
Luostarinen, Usko
1950-luku
vangitseminen
kullankaivajat
etsintä
rajavartijat
pako
Pellisellä oli kesällä 1953 "iso pyörä lähtenyt heittämään". Etualan matkustajakodin vävy oli lähtenyt saattelemaan Morgamin latvoilta Pellistä hoitoon. Saattomatkalla Pellinen oli alkanut riehua matkustajakodissa ja puukottanut erästä isäntää, jonka jälkeen hän oli paennut. Karkumatkaa varten hän varasti aseen Iivari Kangasniemen mökistä ja lähti kohti etelää. Rajavartiosto sai virka-apupyynnön lähteä etsimään karkuria. Etujoukkoihin komennettiin Usko Luostarinen ja Arska Alakahrakuusi. Iltaa kohden etsintäjoukkoa täydennettiin siviileillä ja muulla virkavallalla. Rajalta saatiin myös koira apuun. Pellinen löytyi saman päivän iltana Talvituvan läheisyydessä sijanneesta savottakämpästä, jonne hän oli linnottautunut. Ammuskelun jälkeen Pellinen pakeni kämpältä ja sai lopulta kuollettavan osuman päähänsä. Iltayöstä selvisi, että Pellinen oli ampunut yhden takaa-ajoon osallistuneen. Tien varteen kuljetettiin siis kaksi ruumista. Uhrit piti saada kuljetettua Inariin ja koska tarvittavaa kalustoa ei ollut saatavilla, pysäytettiin ohikulkenut ruotsalainen linja-auto. Autosta löytyi ruotsia osaava matkustaja, säveltäjä Kullervo Linna, joka selosti hämmentyneelle kuljettajalle mistä oli kyse. Inarista ruumiit vietiin rajavartioston kuorma-autolla Ivaloon lääkärin tutkittavaksi.
Anninpolku
Kola, Oiva
Kyrö, Jussi
Jomppanen, Erkki
Grönlund, Ilmari
Karvonen, Eemeli
Malm, Matti
Malm, Antti
kunnallispoliitikot
kunnallisneuvokset
liikennöitsijät
metsänhoitajat
1960-luku
Erkki Jomppanen, Oiva Kola ja Jussi Kyrö kulkivat ahkerasti ministerivierailuilla Helsingissä. Lähetystön matkojen tarkoituksena oli rahoituksen hankkiminen julkista rakentamista varten. Matkoilla sattui myös kommelluksia, joista on jäänyt juttuja elämään. Eräs sellainen oli hevosen osto ja kuinka siitä selvittiin. Kunnallisvaikuttajien lisäksi Inarissa oli myös muita vaikuttajia eri sektoreilla. Ilmari Grönlund toimi metsäpäällikkönä ja siinä sivussa hoiteli muitakin asioita. Sota-aikana Pennasen joukot tarvitsivat huoltoajoja Luttojoen yli. Tavaroiden kuljetuksesta vastasivat paikaliset miehet. Eräälle tällaiselle reissulle mukaan lähtivät Grönlund ja Karvonen. Tällä reissulla Grönlund ylennettiin erikoisen tapahtuman kautta vänrikiksi. Usko muistelee myös kanssakäymistään Helga Malmin kanssa. Henkilöiden välit olivat varautuneet ja kaikenlaisia sattumuksia tapahtuikin. Tällä kertaa huutokaupassa.
Vankikarkuri Palkisojan metsäpalon vartijana
Tammijärvi
Palkisoja
Lampinen, Mikko (Lampinen)
metsäpalot
Palkisojalla, Tammijärven maastossa riehuneen metsäpalon vartiomieheksi määrättiin eräs sammutustyöhön komennettu kulkumies. Hän pyysi toimittamaan itselleen Palkisojan tienvarren rumpuun piilotetusta nahkasalkusta lääkkeet. Salkun tarkemmassa tutkimuksessa ilmeni, että mies oli vankilasta pitkälle omaehtoiselle lomalle hankkiutunut vanki. Konstaapeli Lampinen pyysi rajavartiostosta virka-apua vangin hakemiseen ja tehtävä tuli Usko Luostariselle. Apumiehekseen hän sai kiväärillä varustetun rajajääkärin. Tehtävä saatiin päätökseen, vaikka hakumatka osoittautuikin jäljessä vartoivalle rajajääkärille tuskalliseksi vangista lähtevän pistävän hajun takia. Toinen metsäpalo Palkisojalla sattui 1960-luvulla, kun kaksi halkosavotassa ollutta miestä unohti sammuttaa kahvinuotionsa. Tästä palosta sai alkunsa Lampisen lentävä lausahdus: Muikku sytytti palon ja Matikka lähtee sitä sammuttamaan.
Ronkajärvi
Hammastunturin erämaa
Osaran aukeat
Pomokaira
Lehtola, Pentti
Karppinen
Hamari, Antti
Haippa
Tarina kertoo mitä Pentti Lehtolan uteliaita matkailijoita varten sepittämät jutut saivat aikaan ja mitä Matti Lehtola joutui kokemaan ryhtyessään oikomaan tieteen tekijöiden todeksi uskomia juttuja.
Lehtola, Matti (Vilho Matti Tapani)
Lehtola, Laura (Laura-täti)
Laura-täti reissasi paljon ja hänen saapumisensa oli aina aavistettavissa, toteaa Matti Lehtola, joka muistelee tätinsä elämää. Asuinpaikkojakin oli peräti neljä, jotka vaihtelivat vuodenajan mukaan.
Solojärvi
Jurmukoski
poro
varkaus
Matti Lehtolan isä joutui poliisihommissaan selvittelemään Solojärvellä tapahtunutta mystistä porovarkautta. Poroja katosi tokasta, eikä mitään jälkiä porojen kuljettamisesta tai terurastamisesta ollut nähtävillä. Ainoa alueella liikkunut henkilö oli kalastaja, jota kuultiin asian tiimoilta. Mitään rikokseen viittaavaa ei kuitenkaan saatu selville. Varkaudet jatkuivat ja lopulta ei auttanut muu kuin tutkia kalastajan tekemisiä tarkemmin. Mysteeri selvisi, kun kalastaja oli unissaan kertonut poliisille tekosensa. Tekotapa oli varsin omituinen. Porolle oli laitettu heinäkengät jalkaan ja viety nuotiolle, jossa teurastus oli tapahtunut. Jätteet oli poltettu nuotiossa ja lihat viety kotiin kalarepussa.
Saha tuotti sähköä Nellimissä jo 1930-luvulla
Nellim
Salmijärvi
Maaselän tunturit
Hilli, Runar
sahaus
sahalaitokset
sahatavara
sähköhuolto
sähköistys
höyrykoneet
Inari-yhtiö
Nellimin saha tuotti sähköä yhtiön omiin tarpeisiin jo 1930- luvulla. Höyrykoneiden kapasiteetin ja tekniikan lisäämisen avulla voitiin vastata tuotannon kysyntään ja laajentaa sähkönjakelua myös lähitaloihin. Erityistä linjaverkostoa ei kuitenkaan rakennettu. Saha kävi kahdella tuurilla, joten sähkön saantiin ei tullu isoja keskeytyksiä. 1940-luvulla saksalaiset hyödynsivät sahan tuottamaa sähköä mm. rakentamassaan elokuvateatterissa, johon kyläläisetkin pääsivät. Sahaustoimintaa laajenneettin rakentamalla kuivaamo ja puusepänverstas. Inari-yhtiö tuotti lautatavaran lisäksi rakennus- ja sisustustarvikkeita. Tuotanto meni lähinnä omalle paikkakunnalle, mutta yhtiöllä oli kuljetuksia varten kaksi omaa autoa ja 2-3 vierasta kuorma-autoa. Sota-aikana sahan pilli varoitti ilmapommituksista ja joinain päivinä pilli soi jatkuvasti. Saha paloi osittain talvisodan aikana, mutta se saatiin tuotantoon rauhan palattua.
Hilli, Karl Daniel
Apinavaara
Kontosjärvi
Sulkusjärvi
Paavalintupa
Paavalintupajärvi
Paavalintupavaara
Ilpisjärven kotasija
Valle, Paavali
Valle, Maria (Paavalin Maria)
paikannimet
Sammeli Kuuva pohtii ihmisen kulttuurijälkien ja paikannimistön syntyä.
Kuuva, Sammeli Antti
Kaamassaari
Hannula, Uuno Yrjö
katekeetat
kansanopetus
Eläkkeellä oleva opettaja Riitta Junttila muistelee Laura Lehtolan kanssa käymiään haastattelutuokioita, joita hän teki tutkielmaansa varten 1980-luvulla. Laura oli jäänyt varhaiseläkkeelle katekeetan työstään terveydellisistä syistä. Työtään haittaaviksi tekijöiksi Laura oli maininnut kouluhallituksen, tuomiokapitulin ja lääninhallituksen. Eläkkeelle pääsemisessäkin oli ongelmia, mutta onneksi maaherra Uuno Hannula tuli apuun. Koulunpito vaati toisinaan monia taitoja ja kovaa työtäkin. Monesti talot piti siivota, kantaa puut ja hoitaa lämmitys ennenkuin koulunkäynti voitiin aloittaa. Matkat koulunpitopaikkoihin taittuivat hiihtäen, kävellen ja veneillen. Opetuksessa käytettiin avuksi myös leikin keinoja, joita jotkut aikuiset kokivat turhaksi vehtaamiseksi. Laura Lehtolaa kutsuttiin lempinimellä Laura-täti, joka kuvasi hänen lämmintä ja ymmärtäväistä suhtautumista lapsiin.
Junttila, Riitta Marjatta
Ivalon ala-aste
Hyttinen, Tapio
Lakotieva, Maarit
koulunkäynti
opettajat
opettajuus
opetus
Riitta Junttila teki pitkän työuran Ivalon ala-asteella alkuopetuksessa. Koulumaailmassa rajat ovat tärkeitä ja se, että kaikki opettajat noudattavat yhteisiä pelisääntöjä. Rehtorin tuki ja esimiestaidot ovat ensiarvoisen tärkeitä tulokselliselle opetustyölle.
Kuorma-autoja ja muisteluja niiden toiminnasta
Litsantie
Petsamojoki
Ylivieska
kuorma-autot
1920-luku
talvisota
Letukka, Veteraani, Ford, Sisu. Tässä muutamia kuorma-autoja, joita Sammu Palokangas on elämänsä varrella sompaillut. Ensimmäinen auto 1920-luvulla oli kaksivaihteinen ja siinä oli puupyörät. Etenkin takapyörät kuumenivat kuorman ajossa, joten ne irrotettiin yön ajaksi turpoamaan. Hytti lämpeni pakoputkesta vedetyllä viritelmällä, josta tuli lämpöä sen verran että ikkuna pysyi sulana. Ensimmäiset kuorma-autot olivat bensiinikäyttöisiä ja ne käynnistettiin veivillä. Sota-aikana Sammu toimi armeijan ottolautakunnassa, jonka tehtävänä oli toimittaa siviiliautot armeijalle. Tässä tehtävässä hän kävi myös Litsantiellä, jota saksalaiset olivat pommittaneet edellisyönä. Pommitusten seurauksena Petsamojoen rannat alkoivat vyöryä ja joen uoma muutti suuntaansa. Sodan jälkeen kolhuja saanut kuljetuskalusto palasi sodasta, osa häkäpöntöillä varustettuna ts. ne oli muutettu puukaasulla toimiviksi. Veteraanikin kotiutui Kannakselta sopivasti evakostapaluun aikoihin. Monenlaisia sattumuksia sattui autojen kanssa, joita on mukavaa muistella jälkikäteen kotisohvalla.
Palokangas, Samuli Fabian (Sammu)
Törmänen
Alajoki
leikit
ulkoleikit
kotityö
Lasten tehtävänä oli auttaa vanhempia kotitöiden teossa, veden ja puun kannossa, lehmien lypsyssä sekä lehtikerppujen ja heinänteossa. Työn lomassa käytiin koulua ja leikittiin etupäässä ulkoleikkejä. Myrkkyroona, ruutupelit, piilosillaolo, könkkä ja hyppylauta olivat suosittuja leikkejä. Leikkikaverit löytyivät omasta pihasta, sillä perheet olivat suuria.
Rajala, Aini Amanda
Liinahamari
Kolttasanteri
Wallenius, Kurt Martti
Petsamon öljy- ja kalajauhotehdas
Petsamon Kala Oy
1930-luku
Kerttu Niemi työskenteli Liinahamarissa ruokalassa ja tutustui samalla myös kolttaväestön elämään. Erityisen vaikutuksen teki komeasti pukeutunut Koltta-Santeri jolla oli iso timantti kädessään. Koltta-Santeri toimi Liinahamarissa pihamiehenä (talonmiehenä) TVH:n tukikohdassa. Samaa työtä hän jatkoi myöhemmin Ivalossa, kun lähtö Petsamosta tuli ajankohtaiseksi. Tarinassa kuullaan muistikuvia myös kenraali Walleniuksesta, joka oli Petsamon öljy- ja kalajauhotehtaan johtajana Liinahamarissa v. 1935-1937.
Niemi, Kerttu
Jefremoff, Irja
ruoanvalmistus
ruokaperinne
hirvi
Parkkina
Petsamo
välirauha
jatkosota
evakuointi
Ennen talvisodan syttymistä 1939 Petsamossa vallitsi epävarma tunnelma. Lapset käskettiin toimittaa ensimmäisenä pois sodan uhan alta. Venäläiset lentokoneet ilmaantuivat taivaalle ruokatunnin aikana ja illalla jouduttiin jo lähtemään kuoma-auton lavalla kohti Tervolaa. Lähtö tapahtui niin nopeasti, että Kertulla jäi saamatta kahden viikon ruokatilit yhdeksältäkymmeneltä mieheltä. Kotiin jäivät myös valokuvat, tärkeät paperit ja muu omaisuus. Välirauhan aikana 1940-1941 väki palasi takaisin ja Petsamossa vallitsi ennenäkemätön toimeliaisuus. Satamat olivat täynnä laivoja ja autot rahtasivat tavaraa koko Suomen alueelle. Kertun ylläpitämästä kioskista korvike ja munkit myytiin sitä mukaa kun niitä kerkesi paistaa. Onnea ei kestänyt kauan, sillä jatkosodan sytyttyä 1941 väki joutui poistumaan Petsamosta, tällä kertaa lopullisesti. Petsamon ajoilta päällimmäiseksi jäi mieleen hyvä toimeentulo, työteliäisyys ja jylhät maisemat. Palkat olivat parempia kuin muualla Suomessa ja elintarvikkeet halpoja, koska Petsamo oli tullivapaata aluetta.
Trifona
pula-ajat
kahvilat
Rouva Blomqvistin omistamassa ruokalassa söi päivittäin 90-100 miestä. Leivät, pullat ja ruoat tehtiin itse ja siinä sivussa hoidettiin lehmiä. Paistamiseen tarkoitetut uunit sijaitsivat ulkona. Työpäivät olivat pitkiä aamuviidestä iltakymmeneen. Omistajan lisäksi ruokalassa työskenteli kaksi apulaista, joten kiirettä riitti. Ruokatarvikkket noudettiin aluksi Trifonassa sijitsevasta tukkukaupasta ja myöhemmin Liinahamariin valmistuneesta suursatamasta. Väkeä Petsamoon oli tullut eri puolilta Suomea, koska siellä ei tarvinnut maksaa veroja ja elintarvikkeet olivat tullivapauden takia halpoja. Pula-aikana 1930-luvulla ei tarvinnut nähdä nälkää, vaikka työtä ei riittänytkään kaikille.
ruokalat
ruokala-apulaiset
Kerttu Niemen työura alkoi Petsamon Liinahamarissa ruokala-apulaisena. Hänen veljensä oli kirjoittanut, että pesti olisi tarjolla ja palkkakin oli moninkertainen verrattuna palvelijan saamaan palkkaan Sodankylässä. Ruoanlaitto oli tuttua hommaa, sillä Kerttu oli pitänyt kämppäruokalaa savotoilla isänsä kanssa. Matka uuteen kotipaikkaan taittui postiauton kyydissä syksyllä 1930. Matkanteko oli hidasta, mutta lopulta saavuttiin Trifonaan, josta ruokalan isäntä nouti apulaisensa moottoripyörällä Liinahamariin. Tie oli vasta rakenteilla eikä Liinahamarin kylässä ollut ruokalan lisäksi juuri muuta asutusta kuin muutama turvekammi ja tiemestarin mökki. Myöhemmin, tien ja sataman valmistuttua, asutus lisääntyi ja kylään tuli työmaakaupan lisäksi myös osuuskauppa.
Aikio, Sammeli Aleksanteri (Laulu-Sammeli)
Mansikka-Aho, Vilho
Entisaikaan kotieläimistä ja porosta hyödynnettiin kaikki joko ruoaksi tai vaatteiksi. Eläinten verestä tehtiin veripalttua, -makkaraa ja -leipää. Poron vatsassa olevaa "kuninkaan lakkia" käytettiin verimakkaran teossa. Veren joukkoon pantiin runsaasti kuuta, jotta ruoasta tuli maittavaa. Kotieläimistä pidettiin hyvää huolta. Hevosille tehtyä apetta kutsuttiin jauhojuomaksi. Kerran Aini erehtyi antamaan sitä lampaalle ja se halkesi. Lampaan nahasta tehtiin syylinkejä, jotka laitettiin sukkien päälle.
Iijärvi
Aikio, Uula
Aikio, Juhani
poronhoito
asutustoiminta
Heikki Aikio oli Iijärven viimeinen vakituinen asukas. Nyt paikka on jäänyt kesäasujien käyttöön. Iijärveltä on löytynyt nelijalkaisia aittoja, joiden arvellaan olleen aiemmin järven rannalla asuneiden norjalaisten perua. Isänisä Juhani Aikio muutti Pyhäjärveltä Iijärvelle 1880-luvulla. Heikin isä, Uula Aikio, on hänen poikiaan. Uula Aikion perheessä oli kymmenen lasta, joista kolme vanhimmasta päästä olevaa poikaa jäi asumaan Iijärvelle. Elanto saatiin poronhoidosta, metsästyksestä ja karjanpidosta. Kotona viljeltiin myös perunaa. Tie Iijävelle rakennettiin vuonna 1972.
Aikio, Heikki
Heinonen, Eeva
espanjantauti
kurkkumätä
kuristustauti
tartuntataudit
Inarissa niinkuin muuallakin Suomessa raivosi 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa monia tartuntauteja, joihin kuoli paljon väkeä. Maria Kokko jäi ainoana lapsena eloon seitsenhenkisestä sisarusparvesta. Muut kuolivat joko kuristustautiin tai espanjantautiin. Espanjantaudin aikaan v. 1920 Inarissa oli jo lääkäri, mutta tautiin ei ollut lääkettä. Tautia yritettiin parantaa pirtulla sekä polttamalla tervaa ja paloöljyä. Epidemiatalvi oli erityisen kylmä ja runsasluminen muistelee Maria Kokko.
Kokko, Maria
Ivalojoki
Kyrönkylä
Pikkusaajo
Korkeasaajo
Taivalvaara
Kuusniemi
Kiimakumpu
Korkeamännikkö
Saarineitamonvaara
Akupää
Paldoselänpää
Mattila, Kaisa Aurora
Kaapin, Jouni
tulvat
tulvasuojelu
Jouko Mattila muistelee Ivalojoen suuria tulvia ja pohtii, miten mahdolliseen suurtulvaan voitaisiin varautua. Ensimmäinen mummolta kuultu muistitieto suurtulvista ajoittuu 1800-luvulle, jolloin koko Kyrönpuoli peittyi veden alle. Lehmät ja asukkaat vietiin lautoilla turvaan Taivalvaaraan. Kuusniemen mutkaan kertyi valtavan korkeita jäälauttoja, jotka näkyivät kauas. Itse koettuja suurtulvia oli vuosina 1952, 1966, 1981, 2001 ja 2005. Monet näistä tulvista olivat patotulvia, mutta vuosi 1952 oli sikäli erikoinen, että vesi alkoi nousta vasta jäiden lähdön jälkeen. Tulva on koetellut erityisesti Ivalojoen eteläpuolta, jossa sijaitsee kunnan nykyinen keskus. Tulvapenkkojen rakentaminen aloitettiin vuonna 1981 aluksi keskustaajaman ympärille ja myöhemmin niitä on rakennettu myös kylän pohjoispuolelle.
Mattila, Jouko Kalervo
Tsurnuvuono
Tervaniemi, Pekka
Inka
henkilöhistoria
Pekka asettui evakkomatkalta paluun jälkeen Tsurnuun, äitinsä kotitaloon, jossa hän on viettänyt elämänsä aluksi äitinsä kanssa asuen ja myöhemmin asuinkumppaninsa Inkan kanssa. Toimeentulo on saatu luonnosta ja poroista. Sodan jälkeen käytiin vaihtokauppaa metsän tuotteilla Norjan puolella, jossa oli elintarvikkeita paremmin saatavilla kuin Suomessa. Maalikyliin Pekka ei kaipaa, mutta joskus siellä pitää käydä asioimassa. Matka taittuu kesäisin veneellä ja talvella moottorikelkalla. Vaikka naapureita ei asu lähitienoilla, aika kuluu liiankin kanssa. Aina on jotain korjaamista, tai muuta elannon hankintaan liittyvää puuhaa.
Siivikko, Jarmo
Saksalaisten huoltokeskus Akujärven kankaalla
Akujärvi
huoltorakennukset
toinen maailmansota
saksalaiset
elokuvateatterit
Saksalaiset rakensivat v. 1942 huoltokeskuksen Akujärvelle Petsamon ja Luton rintaman ammus- ja muonahuoltoa varten. Huoltoalue oli huolellisesti suunniteltu ja varustettu ilmatorjuntaa ja mahdollista hyökkäystä varten juoksuhaudoilla ja poteroilla. Alueella sijaisti 40 elementeistä rakennettua parakkia, joissa oli asuinhuoneita, ruokala, elokuvateatteri ja eläinsuojia. Saksalaissotilaiden lisäksi myös paikalliset saivat osallistua elokuvanäytöksiin, joiden sisältö oli pääasiassa sotapropakandaa. Huoltokeskus poltettiin saksalaisten vetäytymisen yhteydessä v. 1944. Sodan jälkeenkin alueella jouduttiin sammuttamaan metsäpaloja, kun maastoon jääneet fosforiammukset syttyivät palamaan. Akujärvellä on vieläkin nähtävissä jäänteitä huoltokeskuksesta.
Huru, Matti
Nangujärvi
Saiholompolo
Taimenojansuu
Joutavalahti
Kuivajärvi
Könkäänjärvi
Luton alue
vankileirit
sotavangit
Nangujärven ympäristössä toimi kolme vankileiriä, joihin oli sijoitettu toistasataa sotavankia ja kuusikymmentä muulia. Vangit työskentelivät metsätöissä ja puutavaran kuljettajina muulikolonnoissa. Osa vangeista menehtyi leirioloissa ja heidät haudattiin Nangujärven maastoon. Haudalle on pystytetty muistomerkki, josta käy ilmi kuolleiden lukumäärä.
Junnas
Kettukoski
Juutuanjoki
Sikovuono
Inkalahti
Birgittalahti
Martinkanava
Valle, Maria
Junnas, Hannu
Junnas, Matti
Korppila, Oskari
Korppila, Matti
Waenerberg, Uno
Valle, Martti
Itkonen, Tuomo
Halme, Alina
nuottakalastus
kalastus
juurityöt
juuriköysi
Männyn juurista valmistettiin juuriköyttä nuotan vetoköydeksi. Juuriköysi oli pehmeää ja kevyttä verrattuna Norjasta tuotuun karkeaan hamppuköyteen. Nuottaus oli jokapäiväistä puuhaa Inga Vallen kotona Sikovuonossa. Nuottaukseen osallistui koko perhe. Vain koira jätettiin rannalle. Nuottakalat kuivattiin kuivausvartaissa talvea varten. Taimenta saatiin pitkälläsiimalla ja saaliit myytiin etukäteen tilanneille. Koulua käytiin Inarissa kahdessa vuorossa, koska koulu oli yksiopettajainen ja käytössä oli vain yksi luokkahuone. Oli pikkukoulu ja isokoulu. Koulun yhteydessä oli lisäksi asuntola, jossa asuntolaoppilaille tarjottiin ruoat. Muut oppilaat toivat eväät kotoa. Opettaja Alina Halme oli mukava, eikä häntä tarvinnut pelätä, vaikka kielen kanssa oli joskus ongelmia. Monet oppilaista eivät osanneet kouluun tullessaan ollenkaan suomenkieltä.
Valle, Inga
Airamo, Tuula
Ivalo
Leiritie
sota-aika
Koulutie sota-aikana oli vaaroja täynnä. Ilmapommitusten aikana piti suojautua saksalaisten kaivamiin poteroihin, sillä asutus oli hyvin vähäistä Leiritien ja Koppelon kansakoulun välillä. Nykyisen urheilukentän paikalla sijaitsi saksalaisten tukikohta, jossa pidettiin sotavankeja. Vangit hoitivat vesikuljetuksia sairaalaan ja rajavartiostoasemalle. Vesi haettiin Irman kotitalon vinttikaivosta. Eräällä vedenhakureissulla tuli taas ilmapommitus ja tutuksi tullut saksalainen vartiosotilas kuoli. Pommituksesta pelastuneet vangit juoksivat hakemaan sairaalasta apua, mutta se oli myöhäistä. Avun hakeminen kuitenkin kertoi, että vartiosotilaiden ja vankien välit olivat hyvät.
Kukkola, Irma Anneli
Kuivakuru
Puhakka, Augusti
savotat
kämpät
Ensimmäiset savottakämpät olivat matalia ja kolme ensimmäistä hirsikertaa oli kaivettu maan sisälle. Kämpissä oli maalattia, joka oli lämpötaloudellisesti parempi ratkaisu kuin puulattiat. Seinät oli tiivistetty sammaleella. Joskus miehet repivät niitä irti, jotta ilmanvaihto saataisiin paremmaksi. Talvella ilmanvaihtoa oli liiankin kanssa, sillä aamulla miehet heräsivät pää kuurassa. Tästä asiasta myös valitettiin, kun kämppätarkastaja Augusti Puhakka saapui tarkastuskäynnille. Myöhemmin kämpät rakennetiin suuremmiksi, 8 x 8 kokoisiksi. Niihin sopi kolmekymmentä miestä ala- ja yläritsille. Kämpät lämpisivät aluksi piiseillä, mutta myöhemmin ne korvattiin kaminoilla. Maalattioistakin luovuttiin miesten vaatimuksesta.
Törngvist, Dagmar
Kreivi, Erkki
Aurinkolaivan liikennöinti Inarijärvellä 1950-luvulla
Inarijärvi
Koppelo
Kiviniemi, Matti Heribert (Junnu-Matti)
Aurinkolaiva
Suomen Matkailuliitto
sisävesiliikenne
laivat
matkailu
Suomen Matkailuliiton omistama Aurinkolaiva liikennöi 1950-luvulla muutaman vuoden Inarijärvellä Koppelon ja Inarin kirkonkylän välistä reittiä. Laiva oli vastaavankokoinen kuin sisämaassa liikennöivät laivat yleensä olivat, n. 30 metriä pitkä ja 7 metriä leveä. Kapteenina toimi Koppelossa asuva Matti Kiviniemi (Junnu-Matti), jonka rannasta laiva liikennöi. Matkustajat tuotiin ja haettiin linja-autolla. Laivassa oli anniskeluoikeudet ja tarjoilija, joka huolehti matkustajien viihtyvyydestä. Kertojan appikukko, Matti Kiviniemi, osallistui kunnallispoitiikkan ja oli mukana "karvalakki lähetystöissä", jotka kävivät Helsingissä hoitamassa Inarin asioita.
Kiviniemi, Martta Pauliina
Lapsuus- ja koulunkäyntimuistoja Tirrossa
Riutula
Tirro
Ranta, Mari
Sarre, Jari
Hakovirta, Matti
Hakovirta, Maija
Mattus, Eino
Mattus, Reino
Mattus, Erkki
karvakenkä
kotielämä
metsätyö
kenkäheinä
ruokatalous
käpyjenkeräys
Jouni Mattus muistelee lapsuuttaan ja koulunkäyntiä Riutulassa. Mattuksen perhe asui aluksi Tirrossa, talossa jossa ei ollut sähköjä. Yhdessä talossa oli puhelin, jota käytettiin harvoin. Asiat toimitettiin mieluummin käymällä paikan päällä. Lasten tehtävänä oli auttaa vanhempia kantamalla vettä ja puuta pyykinpesupäivinä. Kotona oli käytössä polttomoorilla toimiva pesukone. Tirrosta perhe muutti Sieppiin ja jonkun aikaa asutiiin myös Heikkilän talossa. Riutulassa oli kansakoulu ja asuntola. Saamenkielen käyttöä ei oikein suvaittu, kun pelättiin että lapset juonittelevat. Rangaistukseksi saamenkielen käytöstä sai tunnin sänkyarestia. Kansalaiskoulun Jouni kävi Inarissa ja sieltä päästyään hän meni metsätöihin. Tuohon aikaan ostettiin myös käpyjä, joita keräämällä pääsi hyviin tienesteihin. Ensimmäisen mopon Jouni hankki Vasko-Jussilta. Sillä oli mukavaa kaasutella Inariin. Televisiota käytiin katsomassa Sammelin ja Airamon taloissa.
Mattus, Jouni
Korppila, Marja
Harhailija-Korhonen ja Lehtinen oravanpyynnissä
Sotajoki
Laanila
Pahaoja
Tolosjoki
Härkäselkä
Korhonen, Kullervo (Kulta-Korhonen)
Korhonen, Yrjö
Peronius, Elina
Peronius, Max Robert Waldemar
orava
metsästys
"Kaikkia hommia ne etelän muotinuket meillä teettää, että ne sais turkit juhliinsa" kirosi Korhonen, kun juuttui takistaan kuusenoksaan ja pudotti rakovalkean loisteessa kuivahtaneet karvakenkänsä lumihankeen. Talviaikaan ei voinut huuhtoa kultaa, joten tienestiä hankittiin oravia metsästämällä. Korhonen ei ollut pyyntimiehiä, eikä hän osannut oikein suunnistaa metsässä. Muutaman harhailun jälkeen paikalliset kullankaivajat nimesivät Kulta-Korhosen Harhailija-Korhoseksi.
Lehtinen, Reino
Nemtsinkoff-Körkkö, Tarja
Inarin luonto tarjoaa loistavat mahdollisuudet matkailulle
Inari
Saariselkä
Magga, Pauli
ohjelmapalvelut
matkailuyritykset
luontomatkailu
Lapin Luontolomat Oy
"Lapin luonto ja erämaat ovat matkailun vetovoima, jota ei vielä täysin ymmärretä", toteaa Lapin Luontolomat Oy:n perustaja Teuvo Katajamaa muistellessaan kymmeniä vuosia kestänyttä ohjelmapalvelu yrittäjätoimintaansa Saariselällä. Lapin Luontolomat Oy aloitti pienimuotoisen, omatoimiseen liikuntaan perustuvan ohjelmapalvelutoiminnan v. 1982. Vuosien saatossa palvelutarjonta on laajentunut ja motorisoitunut. Inarin laajat erämaat, monipuolinen luonto ja rikas kulttuuritarjonta tarjoavat loistavat mahdollisuudet matkailun kehittämiseen. Yrittäjyyteen on sisältynyt niin myötä- kuin vastatuultakin ja kuoppiakin on tullut vastaan, mutta eteenpäin on menty.
Katajamaa, Teuvo
Kuttura
Tolonen
Kultala
Munne, Anu
Länsman, Petteri
Katajamaa, Tuula (Tupu)
retkeily
melonta
Ivalojoki on joki, joka suojelee itseään massaturismilta, toteaa pitkän linjan ohjelmapalveluyrittäjä Teuvo Katajamaa. Ivalojoen pinta saattaa vaihdella muutaman päivän sisällä jopa metrillä, joten aivan tottumattomalla saattaa olla vaikeuksia selvitä koskiosuuksilla varsinkin kumilautoilla. Ivalojoki on valittu v. 2005 Erälehden lukijaäänestyksessä vuoden retkikohteeksi ja se on yksi suosituimpia melontareittejä Euroopassa. Maisemat avautuvat kanjonimaisina Kutturasta eteenpäin ja jokeen liittyy runsaasti kultahistoriaa. Ivalojokea voitaisiin tuotteistaa nykyistä enemmän. Melontareittien lisäksi voitaisiin rakentaa mm. kävelyreittejä omaehtoista tai opastettua vaellusta varten.
Kattajärvi
Kolmoskoski
Huru, Eino
Hieta-Antti
Huru, Niilo
Lehmuslehti
susi
Saksalaiset tavoittivat v. 1943 hukkaparin Nangujärvellä. He saivat kaadetuksi naarassuden, mutta uros pääsi karkuun. Tästä ovelasta, noitasudeksi kutsutusta eläimestä tuli Ivalon paliskunnalle varsinainen riesa, sillä se tappoi kymmeniä poroja. Sutta jahdattiin pyssyillä ja myrkyillä vuosikausia, kunnes vuonna 1952 hukan tie päättyi Matin virittämiin rautoihin Kolmoskoskella. Raudatkaan eivät pidättäneet sutta, mutta matkanteko hidastui ja lopulta sen kohtaloksi tuli ampuminen. Lääkäri Lehmuslehti kiinnostui suden tarinasta ja halusi ostaa nahan ja pääkallon itselleen. Kauppahinta oli peräti 15 000 markkaa, mutta ostaja maksoi mukisematta pyydetyn hinnan ja molemmat osapuolet olivat tyytyväisiä.
Tsarmitunturi
Kampajärvi
Kampaselkä
Ylimmäinen Nilijärvi
Akanlauttajoki
Seitapää
Kuuva, Pekka
karhunpyynti
pyynti
karhu
Reino Lahdenmäellä on yli 60 vuoden kokemus petojen pyynnistä ja eränkäynnistä. Tässä tarinassa kerrotaan kommelluksista, joita sattui karhunpyyntireissulla Kampaselässä.
Lahdenmäki, Reino Antero Noak
Mattus, Matti
Valpu
aseet
Poromies Matti Mattuksella oli ruotsalainen Husgvarna niminen pistooli, jota Reino halusi innokaasti saada omakseen. Aseen Matti oli vaihtanut ajohärkään, joka 1926-luvulla maksoi viisi markkaa. Kauppaa hierottiin ja Reino kyseli useaan otteeseen hintaa, johon Matti totesi, että johan minä sen sinulle kerroin. Aseelle ei ollut kantolupaa, joten Matti vannotti ostajaa, että jos palat, niin älä sano, että olet sen minulta ostanut. Pistooli oli vuosikymmeniä Reinolla käytössä, mutta lopulta hän hävitti sen ja totesi, että luvallinen ase on mukavampi käytössä kuin luvaton.
Pyhävaara
Kaitavaara
Aapakuru
ahma : pyynti
Näätänpyyntireissu vaihtui ahmanpyynniksi, kun koira yllätti munajahdissa olleen ahman. Hyvävainuinen koira ja Reino lähtivät jälistämään karkuunpäässyttä ahmaa. Välillä näytti, että ahma pääsi karkuun ja alettiin ruokatauolle. Koira oli kuitenkin levoton ja niin pyyntiä jatkettiin. Ahma löytyi kivenkolosta, jonne se oli piiloutunut. Pimeään luolaan ei ollut asiaa aseella, joten ahma piti saada esille piilostaan. Reino sytytti tulet ja vuorasi menoreiän näätäverkolla. Lopulta savustus tuotti tulosta ja ahma lähestyi verkkoa sähisten. Saaliiksi tuli komea urosahma, josta sai tapporahaa 1500 markkaa.
Nellimöjärvi
Toivoniemi
Morottaja, Uula
Uula Morottaja oli hieno mies, joka oli monessa mukana. Sulkusjärvelle hän tuli aluksi rengiksi ja pikkuhiljaa isännäksi taloon, jossa asui leskivaimo lapsineen.
Anteri
Ruopimapää
Luirojärvi
Snellmannin kämppä
Luttojoki
Suomujoki
Rajajooseppi
Ahvenjärven kämppä
Kiertämäpäät
Käyräniemi, Vasko
Metsästysreissuilla voi törmätä kaikenlaisiin tilaanteisiin. Reilu viisikymmentä vuotta sitten Venäjän puolella oli sattunut ilmeisesti joku onnettomuus, sillä Suomujoen varsi ja Lutto olivat täynnä poron raatoja. Reino keräsi metsästyskaverinsa kanssa korvamerkkejä reput täyteen jotta poromiehet saisivat korvauksen menehtyneistä poroista. Paluumatka kotiin järjestyi, kun lähellä olleelle savottatyömaalle saapui taksi, jonka kyydissä metsästäjät pääsivät reppuineen kylille.
Kemi
Rovaniemi
Vuotso
Rautaportti
Sarre, Pekka
evakot
Näkymät paluumatkalla evakosta olivat ankeat. Kaikkialla oli sotaromua, sillat ja tiet olivat huonossa kunnossa ja talot poltettu. Poikasia kiinnosti tietysti ammukset, joita oli tien varsiin jääneissä laatikoissa. Reinokin keräsi lahjaksi saadun palttoon taskut täyteen panoksia kotiinviemisiksi. Kotona jouduttiin yöpymään aluksi saunoissa ja perunakellareissa. Kesällä saattoivat yöpyä myös taivasalla porontaljojen päällä.
Yliluiro
Seitajärvi
Lokka
Hyrynsalmi
Kuosku
Erkkilä, Veikko
Aittokallio, Yrjö (Aittokallio)
Wallinmaa, Yrjö Aukusti
partisaanit
Venäläiset partisaanit tekivät hyökkäyksiä siviiliväestöä kohtaan itärajan kylissä. Asukkaat surmattiin ja talot poltettiin. Yksi ryhmä tuli Laanilaan asti ja ampui siviililiikenteessä ollutta postiautoa. Yksi surmansa saaneista oli piispa Wallinmaa, joka oli tulossa piispantarkastusmatkalle Inariin.
Nurkkala, Toini Inkeri
Ivalon rukoushuone
Vikeväkorva, Maija
Vikeväkorva, Linda
sillat
sillanrakennus
Yksi Inarin alueen saksalaisten vankileireistä sijaitsi Ivalossa lossituvan ja Ivalon ruokoushuoneen välistä kulkevan tien päässä. Sotavangit työskentelivät Ivalon siltatyömaalla. Vankeja ei saanut ruokkia, mutta joskus naiset laittoivat lepäpalasia työmaalle menevän polun varteen. Saksalaisten tukikohdat olivat hyvin varustettuja ja Ivalossakin heillä oli ruokala, jossa koululaiset saivat käydä syömässä.
Rotonen, Marja Leena
Guttorm, Jooseppi
Guttorm, Aili
kaupat
Taka-Lappi
pajat
Elsan kotona asui oman perheen lisäksi myös ämmiksi kutsuttu Marja-Liisa Rotola, joka oli lapsille hyvin tärkeä ihminen ja osallistui lasten kasvattamiseen. Perheessä pidettiin karjaa ja pihapiirissä oli myös paja, jossa sijaitseva paljekonttori kiinnosti lapsia. Kun perhe muutti uuteen taloon, vanhaa pirttiä alettiin vuokrata ulkopuolisille. Siinä pidettiin mm. Taka-Lapin kauppaa.
Linna, Elsa Amanda
matkailureitit
Isoisäni Matti Kiviniemi toimi Aurinkolaivan kapteenina ja minäkin pääsin Armin kanssa monesti laivamatkalle. Sisävesiliikenteeseen rakennettu laiva oli tuotu etelästä. Laivaliikennöintiä varten Junnu-Matin rantaan oli rakennettu tie ja laituri. Matkustajat tuotiin Koppeloon linja-autolla ja he jatkoivat laivalla matkantekoa Inarin kirkonkylään, jossa ruokailtiin ja yövyttiin. Matkustajat toivat tuulahduksen muualta maailmasta ja maailmakuva avartui muutenkin, kun pääsin käymään Inarissa asti, toteaa Pirkko Afanasjeff. Aurinkolaiva oli Suomen Matkailuliiton omaisuutta ja se lopetti toimintansa muutaman vuoden kokeilun jälkeen.
Afanasjeff, Pirkko Eila Mirjami
Junnu-Matti
Kiviniemi, Johan Matias Mikonpoika
osuuskunnat
Koppelon sonniosuuskunta
heinänkorjuu
Junnu-Matti oli kalastaja ja poromies, jolla oli paljon lapsia. Lisäsärvintä talouteen saatiin mm. karjanpidosta. Talossa oli lehmiä, lampaita ja kylän yhteinen sonni. Kotieläimet vietiin kesäksi saariin, joissa ne saivat olla vapaina syksyyn asti. Heinänteon aikaan koko törmä oli täynnä heinäntekijöitä, joita haalittiin ympäri pitäjää. Heinät niitettiin hevosella, mutta ojanreunojen niittämiseen tarvittiin käsipareja. Heinää jouduttiin myös ostamaan Ivalosta ja venekuljetuksissa sattui joskus haavereita.
Junnun Matin talo oli Koppelon kylän keskuspaikka
Kiviniemi, Selma
Sarre, Matti
postinjakelu
posti
kauppa
Junnu-Matin talo oli Koppelon kylän keskus, jossa hoidettiin posti- , puhelin- ja kauppa-asiat. Talossa asui paljon oman suvun väkeä, mutta ovet olivat silti avoinna kulkijoille, jotka saivat yöpyä ja ruokailla talossa. Runsaasta väkimäärästä huolimatta talossa vallitsi sopu ja järjestys. Junnu-Matti oli vanhanajan patriootti, jonka ei tarvinnut korottaa ääntä, pelkkä katse riitti hiljentämään hälinöivät lapset. Postinhakureissuilla isännät intoutuivat toisinaan tarinointiin ja silloin talon isännälläkin oli nauru herkässä.
Inarijärven kalareissuilla hullaannuttiin mielikuvitusleikkeihin
Nuoran-Juhani
Naukulahti
Pirkon isoisällä oli kalamaja Naukulahdessa, jonne mennessä poikettiin useasti Nuoran-Juhanissa. Lapsetkin pääsivät mukaan jopa viikon kestäville kalareissuille. Tytöille se oli mukavaa vaihtelua, sillä he saivat kuljeksia vapaina luonnonhelmassa ja päästää mielikuvitusleikit valloilleen. Pojat sen sijaan joutuivat soutumiehiksi ja kalanvirutukseen.
Partakko
Tsuolisvuono
Sevettijärvi
Kiviniemi, Matti (Juho Matti) (Pikku-Matti)
Aro, Pirkko
vesikuljetus
vesikulkuneuvot
ponttoonit
Koppelon kyläläisten yhteisellä ponttoonilla oli monta käyttöä. Sillä kuskattiin kotieläimet ja niittokoneet kesäisin saariin. Sitä käytettiin Sevettijärven koulun rakennustarvikkeiden ja tienrakennustarpeiden kuljettamiseen sekä kalanpoikasten istuttamiseen Inarijärveen. Ponttooni palveli myös matkailijoita. Kansanedustaja Pirkko Aro kulki monena kesänä miehensä kanssa ponttoonin kyydissä pitkin Inarijärveä. Kuljettajana toimi Pirkon isä, Pikku-Matti.
Vuostimo-oja
Vuostimojärvi
Sirkkapounu
Ahvenjärvi
Ujejärvi
Korkeavaara
Maunu, Onni
Mattila, Topias
Pekkala, Rainer
Avaskari, Antti
Tiilikainen, Elmo
maanviljely
vesimyllyt
ohran viljely
perunanviljely
Härkinmylly on jauhanut viljaa esi-isillemme, toteaa Lauri Pekkala ja muistelee samalla kuinka Kyrönkylässä viljeltiin menestyksellisesti ohraa ja perunaa ennen sotia. Mylly oli Kyrön jakokunnan omaisuutta ja se oli näyttävän näköinen. Aikojen kuluessa mylly on käynyt tarpeettomaksi ja saanut rapistua rauhassa. Rakennelmasta löytyi jälkiä vielä 1950-luvulla. Topias Mattila hautasi ennen evakkoon lähtöä perunat syvälle maahan. Kun väki palasi kotiin, siemenperunat olivat tarpeeseen ja näitä pottuja alettiin kutsua Kyröläisiksi. Kyröläistä pottua on viljelty Ivalon seudulla menestyksellisesti vuoskymmenien ajan. Lauri muistelee lopuksi, kuinka hän varjeltui poikakotiin joutumiselta.
Pekkala, Lauri Matti