Jänkkävaara
Vuostimo-oja
Vittakurunoja
Ujejärvi
Vuostimojärvi
Kenttävaara
Mattila, Topias
Lampela, Aimo
karhu
karhunpyynti
pesät
Topias Mattila löysi Jänkkävaaran etelälaidalla sijaitsevan karhunpesän keväällä 1946, kun hän oli kaatamassa rakennuspuita talontekoa varten. Puiden kaataminen muuttui jännittäväksi, kun yhtäkkiä karhu hyppäsi pesästä ja kiipesi puuhun. Pesän sijainti jäi unholaan vuosikymmeniksi, kunnes Lauri Pekkala löysi sen puolukoita poimiessaan 2000-luvun alussa. Jänkkävaaran karhunpesä on rakennettu käyntikohteeksi, johon voi piipahtaa pururadalta viitoitettua polkua pitkin. Kohteessa on merkitty pesäpaikka, terassirakennelma, jonka ääressä istuskellessa voit kuunnella Lauri Pekkalan kertomusta pesän löytymisestä.
Pekkala, Lauri Matti
Vaattovaara, Merja
Luton alue
kolttasaamelaiset
asutustoiminta
Kolttasaamelaiset asutettiin sodan jälkeen Virtaniemen ja Rajajoosepin väliseen kolmioon. Väliaikaisissa kotoksissa asuttiin siihen saakka kunnes heidät pakkosiirrettiin Sevettijärvelle.
Valle, Matti Sammeli
Ivalon majala
Rajala, Anni
"Olen minä herrojenkin kyydissä kulkenut", oli Rajalan Anni naureskellut, kun muisteli minkälaisessa seurassa oli matkannut tunturista Ivaloon. Hänellä oli ollut tapana mennä hyvissä ajoin pysäkille, jos sattuisi saamaan peukalokyydin kylille ennen linja-auton tuloa. Kerran tienlaidassa oli ollut arvokkaan näköinen seurue, joka oli tarjonnut kyytiä Ivaloon. Anni oli ilahtunut tarjouksesta ja kun perille oli päästy, seuruetta vastaanottamassa ollut delegaatio oli hämmästellyt, kun Anni hyppäsi ensimmäisenä autosta ulos.
Nurkkala, Toini Inkeri
Ukonjärven majatalo
Rajajooseppi
Huhti, Heikki (Huhti-Heikki)
Kesällä 1944 Ivalon asukkaita oli siirretty väliaikaiseen evakkoon Ukontuvalle. Sinne oli saapunut myös kuuluisa helmenkalastaja Huhti-Heikki, joka oli myynyt saaliinsa ja päättänyt lähteä lopullisesti Rajajoosepin kentältä. Majapaikassa Huhti-Heikki oli sanonut, että jos hänellä olisi helmiä jäljellä, hän antaisi yhden Toinin vauvalle, sillä kyllä lapsi on ainakin yhden helmen arvoinen.
Kiviniemi, Mikko Mikonpoika (Pikkumikki, Mikki)
taikatemput
Pikku-Mikkillä oli erikoisia lahjoja. Hän osasi matkia elikoita ja ihmisiä, ja muuttua jopa kerrottavansa näköiseksi. Lisäksi hän hämmästytti ihmisiä silmänkääntö- ja taikatempuilla. Kerran Pikku-Mikki yritti ostaa luotolla kauppias Pekan-Juhanilta tavaraa. Kauppias ilmoitti, ettei hän myy luotolla, eikä vaihtotavaralla. Hetken päästä Pikku-Mikki ojensi kauppiaalle setelin ja niin kaupat tehtiin. Jonkun ajan kuluttua Pikku-Mikki palasi takaisin kauppiaan luo ja sanoi maksavansa edelliskerralla ostamansa tavarat. Kauppias totesi, että sinähän olet jo maksanut ostoksesi. Seteliä ruvettiin hakemaan kauppiaan rahakirstusta ja setelin sijasta löytyikin allakanlehti, jota kauppias oli luullut kaupantekohetkellä aidoksi rahaksi.
Mannermaa, Vilho (Aapo Vilho)
Ruotsalainen, Pasi
Sirpalemänty ja Huuhkajapäänpaistaman vankileiri
Saariselkä
Tankapirtti
Huuhkajapäänpaistama
Vuomaselkä
vankileirit
Kertoja muistelee linja-automatkallaan kuulemaansa tarinaa sodanaikaisesta sirpalemännystä ja savottakokkina tietoonsa tullutta Huuhkajapäänpaistaman vankileiriä.
Rotonen, Marja Leena
kansanlääkintä
lääkekasvit
Marja Rotonen oli taitava kansanparantaja, kätilö, kuppari ja ompelija, joka siirsi oppinsa miniälleen Lyydia Palkokankaalle. Hopealusikalla poistettiin roskat silmästä, kerninäppyihin käytettiin riisivoidetta, lihassärkyyn ja reumatismin hoitoon tehtiin männyn kerkistä, kanervasta, haavan parkista ja muurahaisen munista haude, joka lisättiin kylpyveteen. Nämä ja monet muut konstit olivat ennen käytössä kansanparantajilla.
Palokangas, Lyydia
Jefremoff, Irja
Inarijärvi
Pulmankijärvi
Utsjoki
Karigasniemi
Nellim
Tervaniemi, Alarik
Lampinen, Mikko (Lampinen)
Palokangas, Leevi
Palokangas, Hermanni
Heikkelinneiti
Kantojärvi
hautajaiset
ruumis
hautauspalvelu
Hautauspalvelujen tarjoaminen ja arkkujen välitys siirtyi Lyydia Palokankaan tehtäväksi Leevi Palokankaan kuoleman jälkeen. Sairaalassa kuolleet vainajat laitettiin arkkuun hoitajien toimesta, mutta sairaalan ulkopuolella kuolleet toimitettiin Palokankaalle Lyydian käsiteltäviksi. Joskus kylmässä kangistuneita ruumiita jouduttiin sulattelemaan saunassa, sillä niitä ei saanut muutoin laitettua arkkuun. Hautauspalveluun kuului arkkuunpanon lisäksi, seppelten sitomista ja hautajaistarjoilun järjestämistä.
Nanguniemen hopeakäädyt osa1 : Korukätkön löytyminen
Ivalo
Nanguniemi
Vienanmeri
Haavio, Martti
Jomppanen, Tarmo
Hartikainen, Arja
Ojanlatva, Eija
korut
käädyt
1100-1200 -luku
Saamelaismuseo
hopea
Hopeatie
turkiskauppa
vuonokuningas
saaga
Seppo Saraspään jäkälänhakumatka muuttui jännittäväksi tapahtumaketjuksi, kun hänen käteensä osui outo esine. Löytö sai miehen vähäksi aikaa sekaisin, etenkin kun varovainen tunnustelu löydöksen ympäristössä osoitti, että käädyksi paljastuneen esineen lisäksi vastaavia esineitä olisi kiven kolossa useampiakin. Jäkäkänkeruu jäi ja löytäjä kiiruhti kotiinsa ilmoittamaan löydöstä ensimmäisenä mieleensä tulleeseen paikkaan, Saamelaismuseoon. Museonjohtaja Tarmo Jomppanen saapui pikimmiten vaimonsa kanssa Ivaloon Shellin baariin, jossa pyyheliinan sisällä olevaa esinettä tarkasteltiin. Korukätkö sai levätä rauhassa vielä kolme päivää, kun Seppo lähti aiemmin sovitulle riekonpyyntireissulle. Pyyntireissu meni kuitenkin mönkään, kun ajatukset pyörivät menneessä ja korujen kätkemisen syissä. Korujen arveltiin olevan arabianhopeaa ja ne olivat saattaneet kulkeutua Inariin Vienenmerelle päättyneen hopeareitin kautta.
Saraspää, Seppo Juhani
Nanguniemen hopeakäädyt osa2 : Aarteen merkitys
Kuusamo
muinaisjäännökset
arkeologia
kivikausi
Seppo Saraspää pohdiskelee hopeakäätyjen alkuperää ja palaa muistoissaan tunnelmiin, joita hän koki aarteen löydettyään. Monia kysymyksiä pyöri mielessä. Kuka korut oli kätkenyt ja miten ne olivat kulkeutuneet Inariin? Miksi juuri hän löysi korut? Inarin historia ja perinnemaailma avautui aivan uudella tavalla tänne muuttaneelle ja löytäjä tunsi ansainneensa kotipaikkaoikeuden aarteen löytymisen jälkeen.
Väylä
Aikio, Iisko
katekeetat
joulu
Joulun alla haastateltava päätti järjestää Väylässä pikkujoulun asukkaille ja koululaisille, vaikka vastaaviin juhliin ei oltu totuttukaan. Joulupuuksi koristeltiin mänty, katettiin teepöytä, laulettiin joululauluja ja luettiin jouluevankeliumia. Katekeetalla oli myös joululehtiä, joista isommat lapset lukivat ääneen.
Lehtola, Laura Leonoora
Lehtola, Matti
Nanguniemen hopeakäädyt osa3 : Kymmenen minuutin miljonääri
Inari
Torvinen, Markku
Kotivuori, Hannu
seidat
Hopeakäätyjen löytyminen aiheutti melkoisen mediapyörityksen. Aarteen löytyminen kiinnosti suomalaismedian lisäksi myös norjalaisia tiedotusvälineitä. Aarteen arvoakin pohdittiin ihan asiantuntijavoimin ja löytäjä tunsi jossain vaiheessa olleensa kymmenen minuutin miljonääri. Yli sata vuotta maassa olleet esineet kuuluvat kuitenkin valtiolle ja löytäjä saa tyytyä jonkinlaiseen huomionosoitukseen. Saraspää muistelee, että hänen saamansa palkkio oli parhaasta päästä ja saadulla korvauksella olisi voinut hankkia käytetyn moottorikelkan. Löytöpaikkaa on tutkittu museoviraston toimesta ja asiantuntijat ovat arvelleet, että kätköpaikan lähettyvillä oleva kivi voisi täyttää seidan tunnusmerkit. Saraspään mielestä Nanguniemen hopeakätköä voisi hyödyntää myös matkailullisesti. Vaikka taloudellista hyötyä löydöksestä ei tullutkaan, Saraspää tuntee kokeneensa jotain ainutlaatuista, kun hän pisti kätensä luolaan. Tuntui siltä, kuin olisi kätellyt tuhannen vuoden takaista kätkijää.
Inarin Kirkonkylä
Räkkijärvi
Akuniemi
Sevettijärvi
Sainiemen salmi
Aikio, Matti (Posti-Matti)
Räme, Yrjö
posti
postinjakelu
postimiehet
postiliikenne
Posti-Mattina tunnettu Matti Aikio kuljetti postia Inarista aina Räkkijärvelle asti. Kelirikkoajat olivat vaikeimpia aikoja vuodesta. Ongelmia oli joskus myös venemoottorin kanssa. Postinkuljetus ei ollut tiukasti aikatauihin sidottua, vaan välillä kahvisteltiin ja joskus syötiinkin. Matka Inarin kirkolta kotiin Akuniemeen kesti nelisen tuntia. Mukana postiveneen kyydissä kulki kolttasaamelaisia, postintarkastajia, sotaherroja ja muita matkustajia niin kotimaasta kuin ulkomailtakin.
Sarre, Anni
Lumikiitäjä korvasi postinjakelun porolla ja veneellä
Salminen, Oskari
lumikiitäjä
Posti-Matti saattoi ennakkoon sovituissa paikoissa jättää postia jopa puunhaaraan. Tämä herätti kanssamatkustajissa joskus ihmetystä. Postinkuljetus veneellä ja poroilla loppui 1954. Tämän jälkeen, ennen Sevettijärven tien valmistumista ja postiautoa, postia ja matkalaisia kuljetettiin lumikiitäjällä. Sitä kuljetti Oskari Salminen.
Karilleajo ja muita sattumuksia postireissuilla
Anni muistelee matkoja isän kanssa Inarin ja Akuniemen välillä. Eräs matka pimenevässä lokakuussa on jäänyt mieleen erityisesti. Posti-Matti tunsi reitin vanhastaan hyvin. Kerran kuitenkin sattui karilleajo ja isä komensi tyttären pumppuun. Kahden tunnin hyisenkylmän ajomatkan jälkeen saavuttiin kotiin Akuniemeen, rantauduttiin ja aamulla vene oli korjattu ja ehjä. Posti-Matti varjeli tavaroita viimeiseen saakka ja tiesi vaistonvaraisesti miten hätätilanteessa tulee toimia.
papit
rovastit
Rovasti Räme paransi hevosen kipeytyneen jalan käydessään Akuniemessä. Talon tytölle hän antoi häälahjaksi keksipaketin ja neuvon olla suuttumatta yhtäaikaa. Tämä olikin paras lahja minkä Anni oli häälahjakseen saanut.
Juntti-Heikin ja Halko-Matin karhunkaato
Juntti-Heikki
Halko-Matti
pyynti
Pekka Morottajan suku on kuuluisaa karhunkaatajasukua. Taitavat karhunpyytäjät, joihin Pekkakin lukeutuu, saivat lisänimen Karhu etunimensä liitteeksi. Karhu-Pekan kertomuksissa eletään aikaa, jolloin karhua pyydettiin talviaikaan. Pyynti tapahtui pääasiassa pesältä ampumalla, mutta hätätilanteissa jouduttiin turvautumaan kirveeseenkin. Veljekset Antti ja Matti Morottaja kaatoivat aikoinaan 70 karhua.
Morottaja, Pekka
Naajoki
Haapakoski
Keväjärvi
Sievi
Anttila, Alpe
Kyrö, Hermanni
Kukkala, Brynolf (Ryyne)
Katajamaa
Akujärvi
Hanhivaara
Marttila
myllyt
vesimyllyt
ohran viljely
osuuskunnat
"Inarin vilja oli paljon valkiampi kuin Keski-Suomen vehnä", muistelee Aarne Akujärvi Ylivieskan isäntien todenneen, kun he näkivät inarilaisten evakkotaipaleelle mukanaan tuomat ohrajauhot. Ohra jauhettiin akujärveläisten talollisten omistamassa vesimyllyssä, joka rakennettiin 1920-luvun alussa, ja jonka saksalaiset polttivat v. 1944. Myllynkivet olivat terävät ja lähes metrin halkasijaltaan. Mylly toimi osuuskuntaperiaatteella.
Akujärvi, Aarne Mikael
Mustajärvi
Romo-oja
Romojärvi
Koppelo
Veskoniemi
maanviljely
1920-luku
leipävilja
Venäjän matto
Ohran viljely oli Ivalojoen laaksossa 1920-luvulla hyvin yleistä. Lähes joka kylässä oli oma mylly, jossa jauhettiin vilja kotitarpeiksi. Suuret savottatyömaat ja tietyöt antoivat isännille tienestimahdollisuuksia kodin ulkopuolella ja niinpä ohrapeltojen kyntäminen jäi ja pellot kutistuivat pieniksi perunamaiksi. Ohra syrjäytyi Venäjältä tuoduilla 100 kiloisilla ruissäkeillä, joita kutsuttiin Venäjän matoiksi. Viljelyn loppumien teki myllyt tarpeettomiksi ja ne jäivät lahoamaan vesistöjen ääreen.
Välitalo, Viljo
yliluonnolliset olennot
paholainen
ruoanvalmistus
"Oletko nähnyt suuta suurempaa?". "En, mutta oletko syönyt puuroa kuumempaa?". Näin sanaili mylläri pirulle, joka pyrki samalle puurokattilalle.
Pekkala, Juho Sampo
vilja
jauhaminen
Vesimyllyt rakennettiin ojan päälle. Myllyn rakenne oli tarkkaan mietitty. Se oli yksinkertainen mutta tehokas. Myllykivet olivat yleensä graniittia ja ne haettiin joko Kultalasta tai Inarijärveltä.
Kyrönkylä
Hangasoja
Kultala
Kyrö, Nilla
Nillaäijä
kullankaivu
Monet Kyrönkylän miehet rikastuivat ensimmäisen maailmansodan jälkeen kullankaivuulla. Erityisen onnekas oli Nilla Kyrö, joka rakensi saamillaan ansioilla aluksi ison talon ja sen jälkeen vielä kaupan. Kultaa löytyi erityisen paljon Hangasojalta, josta Nillaäijäkin otti osansa.
Vesimyllystä ei ole kilpailijaksi sähkölle
Vanhat vesimyllyt olivat aikanaan kiinnostavia kohteita. Niissä jauhettiin viljaa ja poikaset retkeilivät myöhemmin myllyjen läheisyydessä lintujahdissa. Myllyt toimivat osuuskuntaperiaatteella ja lansmestarina l. puheenjohtajana toimi kirjoitustaitoinen isäntämies. Myllyn käytöstä perittiin pientä maksua, jolla katettiin korjauskuluja. Sähkön yleistyessä vesimyllyistä ei ollut enää kilpailijaksi sähkölle.
Suomujoen puujumalat ja Utjanan helmireppu
Utjanan koski
Suomujoki
Suonikylä
Utjana
Peltonen, Eelis
helmenpyynti
Eelis Peltonen oli tunnettu ketun ja ahman pyytäjä, mutta hän harrasti myös helmenpyyntiä Suomujoella vuosina 1910-1955. Suomujoki oli ollut venäläisten helmenpyytäjien pyyntipaikka vuosina 1840-1890, jolloin saaliit olivat olleet hyviä. Kiitokseksi hyvistä saaliista Suomujoen varteen oli pystytetty puujumalia, jotka nyttemmin ovat maatuneet. Tarinan mukaan Utjanan koski oli saanut nimensä Utjana -nimisestä miehestä, joka häipyi hänelle säilytykseen uskotun helmirepun kanssa tiehensä sillä välin, kun toiset kiskoivat venettä kosken ohi.
Huru, Matti
Helmenkalastus ajoittui lämpimän veden aikaan
simpukat
Helmenkalastus alkoi yleensä juhannuksen jälkeen vesien lämmettyä ja sitä jatkui läpi kesän syksyyn saakka. Mikäli helmiä ei löytynyt, pyynti vaihtui kalastukseen. Simpukoita etsittiin kahlaamalla matalassa vedessä ja sukeltamalla syvemmässä kohtaa. Käsitys siitä, että olisi ollut mahdollista irrottaa helmi tuhoamatta simpukkaa, ei kertojan mukaan ainakaan suuremmassa määrin pidä paikkaansa.
Helmenpyytäjät Huhti-Heikki ja Arvid Wegelius
Ala-Lutto
Leukakoski
Wegelius, Arvid
Kataja-Pekka
1890-1940 - luku
Huhti-Heikki ja Arvid Wegelius olivat muualta Lappiin tulleita maailmanmiehiä, joista tuli helmenpyynnin elinkautisia vuosina 1890 - 1940.
Tanskanen, Mauri
kauppa
helmet
välitys
Helmi puhdistettiin ja se esiteltiin silkkialustalla ostajalle. Välittäjät tienasivat usein eniten helmikaupassa. Kertoja sai tosin kerran laadukkaasta helmestä 5000 mk, mikä vastasi kahdensadan poron tokkaa. Ivalon lennättimen johtaja Mauri Tanskanen välitti helmien lisäksi mm. ketun-, oravan- ja kärpännahkoja. Helmen matka maailmanmarkkinoille kiersi Rovaniemen ja Haaparannan kultasepänliikkeiden kautta.
jalokivet
Helmenpyyntiä voi verrata kullankaivuuseen tai lottoamiseen. Siihen innostuu varsinkin jos kohdalle sattuu hyvä ja arvokas helmi. Laadukkaan helmen tunnisti lasinkirkkaudesta, punaisesta tai mustasta väristä. Helmen jaloimmat yksilöt on luokiteltu arvokkaimpien jalokivien joukkoon. Helmi poikkeaa kuitenkin muista jalokivistä olennaisesti orgaanisperäisen syntytapansa vuoksi.
säilytys
Satunnaiset helmenpyytäjät kokeilivet onneaan väliaikaisesti, kun sen sijaan ns. elinkautisilla pyytäjillä onni oli parempi. Hyvän helmen löytämiseen vaadittiin satojen, jopa tuhannenkin raakun avaaminen. Simpukan ulkokuoren lukemisen taito auttoi erottamaan helmellisen ja helmettömän simpukan toisistaan.
Isän mukana syttyi innostus helmenpyyntiin
Huru, Erkki
Kiinnostus helmenpyyntiin heräsi pikkupoikana isän mukana kulkiessa. Raakkupihdit ja muut pyyntikeinot tulivat aikaa myöten tutuiksi pyytäjien kertomuksia kuunnellessa. Kerran sattui kohdalle laadukas huulihelmi ja siitä maksettiinkin 5000 mk. Isä, Erkki Huru, toimi tukkiyhtiöiden työnjohtajana paikkakunnalla. Työn ohessa hän tutustui paikallisiin helmenpyytäjiin ja kiinnostui asiasta sen verran, että helmenpyynnistä kehittyi sivuammatti. Päiväpalkka saattoi hyvintienattuna olla 25 mk, joten helmenpyynnistä saatu tulo oli merkittävä lisä luontaistalouteen.
Helmenpyynnin kukoistuskausi on ollut vuosikymmenten 1850-1930 välillä. Jokihelmisimpukka elää keskimäärin 180 vuotiaaksi, vanhimmat kuitenkin jopa 280 vuotiaaksi asti. Simpukan ikä määritellään kuoren vuosirenkaista. Raakun kuoriaines on lujaa sarveiskalvoa ja se kestää aikaa. Siksi vanhoja raakunkuorikasoja voi vielä havaita entisten helmenpyyntijokien rannoilla.
Raakun leviäminen ja helmen kehittyminen
Helmenpyytäjä kertoo simpukan syntymisestä, simpukkapopulaation leviämisestä ja helmen kehittymisestä. Ylävirassa koirassimpukat laskevat maitinsa alavirrassa olevien naarassimpukoiden hedelmöitettäväksi. Siksi raakkuyhdyskunta saattaa paikoin olla suuri neliömetriä kohti. Raakku leviää loisimalla alkiovaiheessa lohen, taimenen tai purotaimenen kiduksissa. Puhtaan veden kalat kuljettavat alkiot sitten ylävirtaan joskus latvavesiin saakka. Raakunalut kaivautuvat pohjaan ja kasvavat siellä. Helmen kehittyminen simpukan sisällä perustuu vaurioon, jonka simpukka on eläessään saanut. Tämän seurauksena hiekanjyvä joutuu helmiäiskalvolle ja simpukka alkaa kasvattaa jyvästä helmeä.
Muorravaarakkajoki
Suomujoen vesistö on ollut otollinen jokihelmisimpukan kehittymiselle puhtautensa vuoksi. Matti on pyytänyt isänsä kanssa aikanaan nimenomaan Luttojoen ja Suomujoen vesistöissä. Raakkua pyydettiin raakkupihdeillä, jotkut koettivat onneaan haavilla ja raakkunuotalla. Raakkukiikareita valmistettiin vartavasten simpukoita varten. Isä, Erkki Huru, pyysi raakkuja 1918-1955 välisenä aikana ja Matti vuodesta 1936 vuoteen 1955, jolloin jokihelmisimpukka rauhoitettiin 4.maaliskuuta.
musiikkielämä
musiikkikulttuuri
pelimannimusiikki
kansansoittajat
yhtyeet
Honkajoki
Satakunta
Mm. muistitietoon ja haastetteluihin perustuva kuvaus Honkajoen musiikkikulttuurin kehittymisestä. Käsikirjoitus.
Kalliomaa, Seppo
Honkajoen kunnankirjasto
Copyright © 2013, 2016 Seppo Kalliomaa. Lähde mainittava lainattaessa.
Preiviiki
paikallishistoriat
Pori
Pori -- Preiviiki
Reilun kymmenen kilometrin päässä Porin keskustasta löytyy Preiviikin hyvin säilynyt maaseutumaisema. Asukkaat ovat vuosisatojen vaihteissa olosuhteissa kehittäneet kylästä elinvoimaisen ja samalla vaalineet esi-isiensä kulttuuriperintöä, suojelleet alueen harvinaista luontoa ja antaneet suotuisten olosuhteiden muodustua satojen lintulajien viihtymiselle. Preiviikiläiset ovat osanneet elää luonnon kanssa sovussa yli viisisataa vuotta. Preiviiki, meren alta kyläksi sisältää seudun historiaa, muistelmia ja hauskoja tapauksia. Tarkan ja elävän vanhanajan elintapojen kuvauksen takia kirjan parissa on helppo viihtyä.
Lääperi, Onerva
Kesäläinen, Johanna
Preiviikin kiinteistöyhdistys ry
© Onerva Lääperi, Johanna Kesäläinen, Tapani Arvela, Martti Grönblom, Sirkka Nyholm, Kari Rantala, Sinikka Uusitalo, Jukka Kalervo Willman, Sirkka Aalto, Jan Eerala, Seppo Elonen, Tiina Ilveskoski, Erik Johansson, Janne Lampolahti, Anne Mäkelä, Markku Neiramaa, Matti Nieminen, Frans Peltonen, Viljo Pihlajamäki, Kaarina Ranne, Maire Uotila, Arvo Vihtori Uusitalo
Rinta-Säntti, Mauno
Hietamäki, Reino
Kananoja, Mauno
Tuikkala, Matti
Botnia Kapelle
Kauhajoki
Etelä-Pohjanmaa
Vas. dir. mus. Mauno Rinta-Säntti, viulu, dir. mus. Reino Hietamäki, hanuri, Mauno Kananoja, viulu, Matti Tuikkala, kitara, Seppo Kalliomaa, basso.
Taskinen, Jyrki
Järvenpää, Reijo
Myllyniemi, Usko
Kuusisto, Aarne
Vainionpää, Henry
Lusa, Sakari
Pere, Juhani
Seppo Kalliomaan kvintetti
1950-luku
Jyrki Taskinen, klarinetti, Reijo Järvenpää, hanuri, Usko Myllyniemi, trumpetti, Seppo Kalliomaa, basso, Aarne Kuusisto, kitara, vieraina Henry Vainionpää, saksofoni, Sakari Lusa, rummut ja Juhani Pere, vetopasuuna.
Myllymäki, Matti
viulistit
Lampinen, Anton
Sasi, Urho
Sasi, Martti
Vas. Urho Sasi, mandoliini, Anton Lampinen, hanuri, Martti Sasi, viulu.
Antinluoma, Leo
Antinluoma, Aito
Antinluoma, Tauno
1960-luku
Vas. Leo, rummut, Aito, hanuri, Tauno, basso ja laulu. Kuvassa häitä soittamassa Saukonniemen lavalla 1960-luvun lopulla.
soittimet
kosketinsoittimet
harmonikka
1930-luku
Kurikkalaisen Sameli Elomaan tekemä hanuri 1930-luvun puolivälissä, hinta 5000 markkaa. Anton Lampinen soitti pääasiassa Elomaan hanureilla.
Myllymäki, Antto
Risuniemi, Artturi
hanuristit
Soittajat Antto Myllymäki, viulu (Matti Myllymäen isä) ja Artturi Risuniemi, 2-rivinen.
Koivusilta, Matti
Ulvila
Emanuel Törmälä
Lounas-lehti
Kullaa
Efraim Careniuksen esitys Huittisten pitäjästä
Huittisten pitäjä
Huittinen
Inkilä, Arvo
Kansanvalistusseura
Carenius, Efraim
Kansanvalistusseuran Kotiseutukuvauksia 7—10
Karhunkorvesta Kupuliin : Saaren metsästysseura Ry:n 50-vuotishistoriikki : Osa 1/2
järjestöhistoriikit
metsästys
järjestöt : metsästys : Mäntsälä
metsästysseurat : historia
Saaren metsästysseuran historiikki. Sisältää tietoa seuran perustamisesta ja jäsenistöstä sekä saaliita vuosien varrelta. Runsaasti kuvitettu. Tiedosto sisältää kirjan sivut 1-98. Toinen osa osoitteessa: http://digi.kirjastot.fi/items/show/122997
Toivanen, Kaarina toim.
Mäntsälän kunnankirjasto
Karhunkorvesta Kupuliin : Saaren metsästysseura Ry:n 50-vuotishistoriikki : Osa 2/2
Saaren metsästysseuran historiikki. Sisältää tietoa seuran perustamisesta ja jäsenistöstä sekä saaliita vuosien varrelta. Runsaasti kuvitettu. Tiedosto sisältää kirjan sivut 99-182. Ensimmäinen osa osoitteessa: http://digi.kirjastot.fi/items/show/122996
Kivilamminsuolta Isoholmaan : Mäntsälän luonnonsuojeluyhdistys r.y. 1977-1988
luonnonsuojelujärjestöt : historia : Mäntsälä
luonnonsuojelu : Mäntsälä
Blåfield, Martti toim.