koulut
oppilaitokset
koulurakennukset
opettajankoulutuslaitokset
Hämeenlinnan alakansakouluseminaari
Hämeenlinnan seminaari
Hämeenlinna
Kauriala
1930-luku
Hämeenlinnan alakansakouluseminaarin koulutalo valmistui kaupungin lahjoittamalle tontille Kaurialaan Erottajakadun ja nykyisen Seminaarinkadun kulmaan vuonna 1930. Arkkitehtuuriltaan rakennus edustaa 1920-luvun klassismia, ja sen suunnittelivat Yleisten rakennusten ylihallituksessa arkkitehdit Y. Sadeniemi, Hj. Åberg ja E. Schroderus. Myöhemmin seminaarirakennus sai viereensä useita lisärakennuksia ja toimi 2010-luvulle asti Tampereen yliopiston alaisena opettajankoulutuslaitoksena. Nykyään näissä tiloissa toimii kaupungin alakoulu, Seminaarin koulu.
Hämeenlinnan kaupunginkirjasto
Siipikarjanhoitokoulu
Kanakoulu
Kankaantausta
Kanakoulu eli Siipikarjanhoitokoulu toimi Hämeenlinnassa vuosina 1926–1989. Syksyllä 1929 oppilaitokselle valmistui oma koulutalo Kankaantaan kaupunginosaan. Tyyliltään 1920-luvun klassismia edustavan rakennuksen suunnitteli arkkitehti Katri Johnsson, ja rakennustöiden valvojana toimi rakennusmestari Hugo Jokinen. Marraskuun ensimmäisenä päivänä 1929 uuteen kouluun tuli 30 oppilasta neljän kuukauden mittaiselle siipikarjanhoitokurssille. Oppilaat saivat sekä asunnon että ruoan koululta.
Suomen siipikarjanhoitajain liitto perustettiin Hämeenlinnassa 20. marraskuuta 1918. Liiton opetus- ja kurssitoiminta alkoi vuonna 1926 Vanajan Kankaantaan Rantalassa. Muutamaa vuotta myöhemmin Siipikarjanhoitajain liitto rakennutti Hämeenlinnaan oman koulutalon. Kanakouluna tunnettu klassistinen rakennus valmistui Kankaantaan kaupunginosaan syksyllä 1929. Samana vuonna valmistui myös viereinen hautomorakennus. Siipikarjanhoitokoulu toimi Hämeenlinnassa aina vuoteen 1989 asti, jolloin se lakkautettiin ja rakennukset myytiin. Nykyään entisessä kanakoulussa toimii pitopalveluyritys Wisahovi, joka tarjoaa juhla-, kokous- ja saunapalveluita.
kirjastorakennukset
kirjastot
1920-luku
Hämeenlinnan ortodoksinen sotilaskirkko päätettiin muuttaa kirjastorakennukseksi, kun kirkko itsenäistymisen jälkeen muistutti kaupunkilaisia ikävällä tavalla Venäjän vallan ajasta. Arkkitehti Bertel Strömmerin piirustusten mukaisesti ortodoksikirkko muuttui kirjastoksi vuosina 1922–1924. Vain korkeat portaat ja sisäänkäynnit jäivät suurin piirtein ennalleen. Valtion kirjastotoimiston johtaja maisteri Helle Cannelin (Kannila) kävi jo ennen virallisia avajaisia tutustumassa rakennukseen ja oli tyytyväinen näkemäänsä: "On mielihyvällä tunnustettava, että Hämeenlinnan kaupunki nyt on saanut parhaimman kirjastohuoneuston, mikä millään maamme pieniin kaupunkeihin luettavalla on. Se on talo, jota ylpeillen voidaan näyttää vieraillekin." Hämeenlinnan kaupunginkirjasto toimi tässä rakennuksessa lähes 60 vuotta, aina vuoteen 1983 asti.
rakennukset
Vuonna 1861 perustettu Hämeenlinnan kaupunginkirjasto toimi Pikkutorilla kuvan rakennuksessa vuosina 1924–1983. Kirjastotalo oli rakennettu alun perin vuonna 1900 ortodoksiseksi sotilaskirkoksi. Kirkkorakennus koki rajun muodonmuutoksen, kun sen tornit ja kupolit kaadettiin. Arkkitehti Bertel Strömmer suunnitteli pari miljoonaa silloista markkaa maksaneen muutoksen kirkosta kirjastoksi. Uusitussa asussaan rakennus edusti tyyliltään lähinnä 1920-luvun klassismia. Kirjastotalon vihkiäisiä päästiin viettämään 10. joulukuuta vuonna 1924. "Tästä vihkimäjuhlasta meidän suhteettoman upiassa miljoonapalatsissamme muodostui kieltämättä merkkitapaus kaupungin sivistyselämässä", kirjoitti sanomalehti Häme. Vihkiäisissä kohotettiin kolminkertainen eläköön-huuto kirjastotalolle, jonka valmistuminen oli "lopullisesti hävittänyt venäläisen sortoajan muistomerkin paikkakunnalta".
asemarakennukset
rautatieasemat
Sisällissodassa tuhoutuneen Hämeenlinnan rautatieaseman paikalle rakennettiin uusi asemarakennus arkkitehti Thure Hellströmin Koiviston asemaa varten tekemiä piirustuksia mukaillen. Eteläpäätyyn tehtiin lisäksi matkatavarasiipi, jota vielä myöhemmin jatkettiin 1930- ja 1960-luvuilla. Asemahallin lattianpäällysteenä käytettiin Helsingistä puretun rautatieaseman kalkkikivilaattoja, jotka edelleen peittävät odotushallin lattiaa. Rautatieaseman edessä oli 1920-luvulta lähtien kaupungin kolmas pirssiasema, kaksi muuta olivat torilla. Autot seisoivat aluksi asema-aukion puolelta katsottuna asemarakennuksen oven vasemmalla puolella rivissä keulat tielle päin. 1930-luvulla pirssipaikka oli jo siirtynyt oven oikealle puolelle, suunnilleen siihen, missä taksit edelleenkin odottavat matkustajia.
Sisällissodassa tuhoutuneen asemarakennuksen tilalle valmistunut uusi asema avattiin käyttöön lokakuun alussa vuonna 1921. Uusikin asema oli punatiilinen, ja se rakennettiin arkkitehti Thure Hellströmin piirustusten mukaan. Hellström oli toiminut vuodesta 1907 Valtionrautateiden rakennussuunnittelijana ja suunnitellut mm. Koiviston aseman, jonka piirustuksia Hämeenlinnan asemaa rakennettaessa mukailtiin. Arkkitehtuuriltaan asema edustaa aikakauden barokkivaikutteista klassismia.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Suomalainen kirjakauppa.
Suomalainen kirjakauppa
satamat
rannat
laiturit
laivat
Laivaranta
laivaliikenne
Vanajavesi
Hämeenlinnan laivaranta Rantapuiston laidalla vilkastui 1900-luvun alussa uudelleen rautatien tulon aiheuttaman laman jälkeen. Satamaan valmistui arkkitehti Armas Rankan suunnittelema satamakonttori vuonna 1911. Tuohon aikaan matkustajaliikennettä välittivät mm. Hämeenlinnan höyrylaiva osakeyhtiön laivat Pälkäne ja Kangasala, Adolf Kiutun omistama höyryalus Urho sekä maanviljelijä K. L. Vehoniuksen rakennuttama "komea laiva" Luopioinen I. Hämeenlinnan moottorivene osakeyhtiön moottorivene Nopea palveli maaseutu- ja huvila-asukkaita kaupungin lähiseuduilla: "Mielellään sillä kaupunkilaiset tekevät pieniä virkistysmatkoja ja sen avulla toimittavat pienet asiansa Mierolan ja kaupungin välisillä taipaleilla." Hämeenlinnan satamasta liikennöivät 1920-luvun loppupuolella vielä ainakin Luopioinen I sekä Tyrväntö- ja Hämeenlinna-nimiset laivat. Huviajelulle pääsi pienellä Aulanko-laivalla. 1930-luvulle tultaessa linja-autoliikenne vei kuitenkin matkustajat sisävesilaivoilta.
Laivaliikenne Hämeenlinnan satamasta Vanajaveden rannoilla oleviin asutuskeskuksiin oli vielä 1920-luvulla melko vilkasta. Kuvassa keskimmäisenä näyttäisi olevan Hämeenlinnan höyrylaiva oy:n omistama Hämeenlinna-laiva, joka oli rakennettu vuonna 1925 Tampereella. Hämeenlinna oli suurin kaupungin laivarekisteriin merkitty alus, peräti 28 metriä pitkä. Tämä "Hämeenlinnan ylpeys laivaliikenteen alalla" liikennöi Hämeenlinna–Pälkäne–Aitoo-reitillä vuosina 1925–1929. Paikallinen höyrylaivaosakeyhtiö omisti lisäksi pienemmät Laine- ja Roine-nimiset höyryveneet, jotka liikennöivät Lahdentaan ja Hauhon reiteillä. Yksityshenkilöiden omistamat pienet höyryveneet, mm. Puisto, Nopea ja Kisaveikko, kuljettivat matkustajia kaupungin lähistölle, Aulangon ja Kaupunginpuiston laitureille, jopa Mierolaan asti. Laivaliikenne hiljeni, kun matkustajat siirtyivät 1930-luvulle tultaessa käyttämään puolta nopeampia linja-autoyhteyksiä, ja Vanajaveden höyrylaivat myytiin tai romutettiin.
puistot
Parkki
Kaupunginpuisto
sillat
rautatieliikenne
kävelytiet
Hämeenlinnan Kaupunginpuiston perusti maaherra Rehbinder 1800-luvun puolivälin paikkeilla. Kaupunginpuisto on jyrkällä mäellä, joka itäpuolella laskee kohti Vanajavettä. Vain puistoravintolan eteen sai ajaa 1920-luvulla autolla, kaikilla muilla teillä ja poluilla oli autolla ja myös polkupyörällä ajo kielletty. Yksi puiston lukuisista kävelyteistä seurailee Vanajaveden rantaa. Puiston rannasta saattoi 1920-luvulla ihailla sisällissodan jälkeen uudelleen rakennettua rautatiesiltaa.
esiintymislavat
Keskelle Hämeenlinnan Kaupunginpuistoa oli tasoitettu juhlakenttä, jota käytettiin ahkerasti erilaisiin ulkoilmajuhliin ja kulttuuritapahtumiin. Vuodesta 1907 lähtien kaikki puistossa järjestettävät juhlat määrättiin pidettäväksi juhlakentällä ja sen välittömässä läheisyydessä. Kentän vuokraus tapahtui kaupungin rahatoimikamarin kautta. Paikalliset järjestöt ja seurat ottivatkin puiston omakseen ja järjestivät siellä tapahtumiaan ja kesäjuhliaan. Ehkä merkittävin tapahtuma oli vuonna 1911 järjestetty valtakunnallinen laulujuhla. Juhlaa varten kentän laidalle rakennettiin laulu- ja soittolava, jonka suunnitteli arkkitehti Ilmari Launis. Myös juhlakenttää suurennettiin ja tasoitettiin ja puita karsittiin uusien rakennelmien tieltä. Vain yhdentoista vuoden kuluttua, vuonna 1922 laulu- ja soittolava purettiin ja sen aineksista rakennettiin uusi näyttämö, jonka tilalle kuitenkin jo seuraavana vuonna päätettiin rakentaa täysin uusi lava. Sen suunnitteli kaupungin rakennuskonttorissa P. A. Ahomaa. Kuvassa näkyvä Kaupunginpuiston nykyinen laululava valmistui juhlakentän laidalle vuonna 1924. Vuonna 1925 kentän toiselle laidalle rakennettiin kahvilakatos.
Rantapuisto
Hämeenlinnan sisävesiliikenteen satama sijaitsi 1900-luvun alkupuolella samalla paikalla kuin nykyäänkin eli keskustan itäreunassa, Birger Jaarlin kadun ja Hallituskadun alkupäässä. Arkkitehti Armas Rankka suunnitteli laivarantaan satamakonttorin vuonna 1911. Rakennuksen päissä oli pienet kojut, joista toinen oli varsinainen konttori, toinen virvokekioski eli vesimyymälä. Kojujen katoilla oli koristeina pienet tornit. Ovet olivat rakennuksen päädyissä, ja kojujen sivuseinissä oli soikeat ikkunat. Kojuja yhdisti avoin, katettu tavarasuoja. Suojan molemmilla sivuilla oli kuusi pylvästä, joiden väliin muodostui kaariaukkoja.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Suomalainen kirjakauppa Oy.
maisema
kasarmit
varuskunta-alueet
Linnankasarmit
Linnan kasarmit
Hämeen linna
Näkymä Kaupunginpuistosta kohti linnaa alkoi 1900-luvun edetessä peittyä puiden kasvaessa Kaupunginpuiston etelärinteellä. Tässä kuvassa Linnankasarmien alue on jo muuttunut 1800-luvun loppupuolen asustaan. Alueelle rakennettiin uusia tiilisiä asuinrakennuksia ja kasarmeja 1910-luvun aikana. Parhaiten erottuu lähellä rantaa, puisten asuintalojen takana sijaitseva kolmikerroksinen punatiilinen varuskunnan henkilökunnan asuinrakennus. Linnankasarmien alueelle nousi 1910-luvulla myös miehistörakennus, esikunta, ampumarata ja maneesi sekä useita varastoja, jotka kaikki jäävät kuvassa puiden taakse. Samantyylisiä venäläisten sotilasrakennuksia pystytettiin samalla vuosikymmenellä myös Suomenkasarmien ja Poltinahon kasarmien alueelle.
1900-luku (vuosikymmen)
Kaupunginpuiston rakennustöiden aikana puiston etelärinnettä pengerrettiin ja sinne tasoitettiin tukimuurilla reunustettuja terasseja, joille moni puistossa kävijä pysähtyi ihailemaan etelään päin avautuvaa maisemaa kohti linnaa, kaupunkia ja Linnankasarmeja. Tämä oli myös hyvin suosittu kuvauspaikka valokuvaajien ja maisemamaalareiden keskuudessa.
rakennelmat
rauniot
kivirakenteet
Maaherra Rehbinder rakennutti 1800-luvun puolivälissä kiviselle mäelle Hämeen linnan pohjoispuolelle Parkin eli Kaupunginpuiston. Käytävien ja huvimajojen tieltä raivatuista kivistä rakennettiin puistoon rauniolinnaa jäljittelevä rakennelma. Rauniorakennelmat olivat romantiikan aikakaudella muotia myös puistorakentamisessa.
Kun lähestyttiin 1930-lukua, maaherra Rehbinderin 1800-luvun puolivälissä rakennuttama rauniolinna alkoi jo peittyä näkyvistä korkeaksi kasvaneiden puiden taakse. Kerrotaan, että maaherra Rehbinder olisi hakkauttanut yhteen kivieen vuosiluvun 1250 harhauttaakseen satunnaisia kävijöitä uskomaan raunioiden olevan peräisin samalta ajalta kuin Hämeen linna.
1910-luku
Kaupunginpuiston rakennustöistä ylijääneistä kivistä maaherra Rehbinder rakennutti suuren katottoman kiviseinäisen rauniolinnan, joka valmistui luultavasti 1850-luvun puoleenväliin mennessä. Rakennelma sisältää keskikäytävän, joka yhdistää kahta erikokoista ja erimuotoista huonetta. Tekoraunio on rakennettu kylmämuuraustekniikalla, ja siinä on useita holvattuja ikkuna- ja oviaukkoja. Rehbinderin rauniot saivat kaupunkilaisilta monenlaisia nimityksiä, puhuttiin mm. luostarinmuurista, pirunlinnasta ja juutalaisten kirkosta.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Suomalainen Kirjakauppa O.-Y.
sairaalat
Hämeenlinnan lääninsairaala
Pitkäsilta
Keinusaareen 1840-luvulla valmistuneen Hämeenlinnan lääninsairaalan päärakennuksen laajennus ja korotus kolmikerroksiseksi on tässä kuvassa jo valmistunut. Uudistetun sairaalan vihkiäisiä vietettiin joulukuussa 1929. Vuonna 1909 valmistuneesta sillasta näkyy kuvassa vain Keinusaaren puoleinen kaari. Sillan takana näkyvä matala rakennus on kaupungin pyykkihuone.
talvi
Talvisessa kuvassa Pitkältäsillalta vasemmalle Keinusaarta kohti näkyvät 1840-luvulla valmistuneet Hämeenlinnan lääninsairaalan empirerakennukset. Kaarisilta Vanajaveden yli oli valmistunut vuonna 1909. Sillan molemmissa reunoissa oli kaksi peräkkäistä teräskaarta, joiden kohdalla jalkakäytävät kulkivat kaaren ulkosivuilla.
Kirkkopuisto
muistomerkit
sankarivainajat
Suomen sisällissota
Hämeenlinnan Kirkkopuiston Raatihuoneenkadun puoleiseen päähän pystytettiin vuonna 1929 muistokivi kansalaissodassa kuolleiden valkoisten muistoksi. Kiven kirkonpuoleiselle sivulle hakkautettiin kaatuneiden nimet. Muistopatsaan hankinnasta vastasi muistomerkkitoimikunta, joka järjesti myös juhlavan paljastustilaisuuden 26.4.1929. Juhlaan osallistuivat mm. silloinen maaherra Albert von Hellens, suojeluskunta esikuntineen, lottajärjestön, virastojen ja varuskunnan edustajia sekä suuri määrä kaupunkilaisia. Muistomerkin luovutti kauppaneuvos A. G. Skogster ja juhlapuheen piti kunnanvaltuuston puheenjohtaja, rovasti Verneri Vartia.
Hämeenlinna : Suomalainen kirjakauppa Oy.
kirkot
kirkkorakennukset
sisätilat
alttarit
alttaritaulut
Hämeenlinnan kirkko
Alun perin keskellä kirkkosalia sijainnut alttari siirrettiin vuoden 1892 korjaustöiden yhteydessä kirkon itäseinustalle, amfiteatterimaisesti nousevat penkkirivit purettiin ja lattia madallettiin. Kirkkoon rakennettiin myös lehterit, samalla kun kirkkoa laajennettiin perinteiseksi ristikirkoksi. Samana vuonna kirkko sai lahjoituksena Alexandra Såltinin maalaman alttaritaulun, joka kuvaa Vapahtajan ilmestymistä Maria Magdaleenalle. Taulun lahjoitti seurakunnalle neiti Amanda Helenius veljensä kauppias Vihtori Heleniuksen muistoksi. Seuraavan kerran sisätiloja uudistettiin vuonna 1912, jolloin muutokset suunnitteli hämeenlinnalaisarkkitehti Ilmari Launis. Kirkon ikkunoihin tuli värikkäät lasimaalaukset ja seinien kaariin ornamenttikuviointi. Tässä postikorttikuvassa kirkon sisustus on arkkitehti Launiksen suunnittelemassa asussa. Vuoden 1964 uudistuksissa ornamentit, lasimaalaukset ja lehterit sitten poistettiin. Kuvassa näkyy myös kaksi kirkon seitsemästä kristallikruunusta.
Aineisto on lisensoitu Creative Commons Nimeä 4.0 Kansainvälinen -lisenssillä. Aineisto on vapaasti käytettävissä. Käytön yhteydessä on mainittava lähde.
torit
taksit
Toripuiston perustamisen yhteydessä vuonna 1911 istutetut puut olivat ehtineet jo vähän kasvaa 1930-luvulle tultaessa. Torille Hämeenlinnan kirkon edustalle on pysäköity autoja, mahdollisesti takseja. Torin pohjoisreunassa Uuden hotellin kohdalla toimi jonkin aikaa näihin aikoihin Uusi Vuokra-autoasema Torilla -niminen pirssi, jota pitivät Hyökkäysvaunupataljoonan aliupseerit. Toiminta ei kuitenkaan kannattanut, koska torilla oli jo ennestään kaksi pirssiasemaa ja rautatieasemalla vielä kolmas.
Toripuisto
Hämeenlinnan kirkossa ei enää 1930-luvulla ollut kylmä talvellakaan, mutta edellisellä vuosisadalla kirkossakäyntiin piti varautua pukeutumalla lämpimiin vällyihin. "Lämmityslaitoksen" tarpeellisuutta käsiteltiin vuonna 1880 kirkonkokouksessa, mutta ehdotus kaatui vielä maaseurakuntalaisten vastustukseen ja varojen puutteeseen. Kirkkoon päätettiin kuitenkin teettää sisäikkunat ja kaksinkertaiset ovet. Myös sakaristossa oleva uuni luvattiin pitää kunnossa. Kolme vuotta myöhemmin kirkkoherra Karl Fredrik Öllerin aloitteesta asetettiin kuitenkin komitea, joka päätti hankkia kirkkoon kaksi suurta kaminaa, yhden pääoven kummallekin puolelle. Lämmityslaitteiden piiput näkyvät kirkon katolla päätykolmion molemmin puolin.
suihkukaivot
Raatihuone
Arkkitehti Armas Lindgren suunnitteli Hämeenlinnan torin yläreunaan puistoalueen, jonka rakennelmiin kuului mm. kuvassa näkyvä suihkukaivo. Toripuisto valmistui syksyllä 1911. Samassa yhteydessä aiemmin hiekkapäällysteinen tori sai kiveyksen. Taustalla näkyy kaupungin Raatihuone ja oikeassa reunassa vuonna 1915 valmistuneen Kansallisosakepankin liiketalon nurkka. Niiden välissä on matalia puutaloja, mm. A. Bognadoffin perikunnan omistama talo, joka siirtyi vuonna 1916 Hämeenlinnan suomalaisen säästöpankin omistukseen.
Hämeenlinnan kirkon pääsisäänkäynnin yläpuolella päätykolmion koristeena oleva risti erottuu hyvin tässä postikorttikuvassa. Ristin pystyttämisestä sovittiin kirkonkokouksessa elokuussa 1830. Ristin keskikohtaan päätettiin kiinnittää vielä messinkilevystä valmistettu säteilevä aurinko, joka kullattiin. Kirkon laajennustöiden yhteydessä vuonna 1892 muidenkin sisäänkäyntien yläpuolelle kiinnitettiin ristit, mutta ne jäivät ilman kullattua aurinkoa. Keskellä kattoa oleva rautaristikolla ympäröity lyhtymäinen koriste on peräisin vuodelta 1847, jolloin kirkon katto uusittiin ja päällystettiin rautapeltilevyillä. Vanha kuparikatto myytiin. Vuonna 1849 pääoven yläpuolelle lisättiin kirkon rakennusvuodesta kertova teksti: År 1798. År-sana poistettiin kuitenkin vuonna 1913, jolloin messinkinumerot kunnostettiin ja kiillotettiin kirkon ulkomaalauksen yhteydessä.
Hämeenlinna kirkko
kellotornit
kellot
paviljongit
Kirkon kellotorni rakennettiin sakastin päälle vuonna 1837, kun kirkonmäelle siirretty vanhan kaupungin kirkon tapuli oli palanut Hämeenlinnan palossa syksyllä 1831. Tornin piirustukset oli laadittu intendentinkonttorissa Helsingissä, ja sen rakentamisen sai tehtäväkseen raatimies Johan Fredrik Bastman. Valmiina torni kohosi 34,5 metrin korkeuteen. Uudessa kellotornissa oli aluksi kaksi kelloa, ja vuonna 1848 sinne sijoitettiin kolmaskin kello, joka painoi 640 kiloa ja oli kelloista suurin ja painavin. Aikaa näyttävän kellon kaupungin maistraatti tilasi Tukholmasta P. O. Nordinilta, joka kävi itse asentamassa valmistamansa kellon paikalleen. Tornin jokaiselle neljälle sivustalle tuli oma kellotaulu. Tämä kello korvattiin kuitenkin jo vuonna 1851 mustasaarelaisen kelloseppä Karl Glasbergin valmistamalla kellolla, joka ilmaisi lyönnein tasa- ja puolitunnit. Glasbergin kello oli paljon kestävämpää tekoa, ja se on kullattuine osoittimineen edelleen tallella kirkon tornissa. Postikorttikuvassa kirkon edustalla näkyy Armas Lindgrenin suunnittelemaan Toripuistoon kuuluva pohjoisenpuoleinen paviljonkirakennus, joka valmistui vuonna 1911. Hallituskadun erottaa Toripuistosta matala kiviaita, jonka nurkkia koristavat kivestä veistetyt maljat.
portaat
Toripuisto valmistui Hämeenlinnan kirkon ja Kirkkopuiston edustalle arkkitehti Armas Lindgrenin suunnitelman mukaisesti 1910-luvun alussa. Puiston keskellä sijaitsevan maljamaisen suihkulähteen paikalla voisi olla paljon näyttävämpikin veistos, jollei rahapula olisi jälleen kerran ohjannut kaupungin päätöksentekoa. Kuvanveistäjä Eemil Halonen valmisti Toripuiston suunnittelijan arkkitehti Armas Lindgrenin ehdotuksesta kaksi veistosluonnosta: Hämäläiset kalastajat ja Lähteellä istuva äiti. Valtuuston mielestä veistoshanke oli kuitenkin liian kallis ja luonnokset palautettiin taiteilijalle. Lindgreniltä tilattiin piirros yksinkertaiseen suihkulähteeseen. Säästömielessä myös lähdettä ympäröivä kivetty käytävä jätettiin pois ja suihkulähteen ympärille istutettiin sen sijaan kasveja.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Lähetyskirjakauppa.
kadut
Wetterhoff
Palokunnantalo
Palokunnankatu
Palokunnankadun varrella Rantatorin kohdalla olevista rakennuksista on nykyään jäljellä vain keskellä näkyvä Palokunnantalo. Sen itäpuolella sijainneessa talossa toimi Hämeenlinnan ruotsalainen yhteiskoulu, jonka oppilaille pidettiin liikuntatunteja viereisellä Rantatorilla. Etualalla oleva rakennus oli kauppias A. Bogdanoffin asuintalo, jossa oli tilaa myös liikkeille. 1920-luvulla rakennuksessa toimivat ainakin Kotelo Oy ja Hämeen panttilainakonttori. Tämä rakennus purettiin vuonna 1956. Wetterhoffin koulurakennus taustalla on tässä kuvassa vielä kaksikerroksisena, ennen vuosina 1922 ja 1928 tehtyjä korotuksia.
tiet
Kuivasilta
Hämeenlinnan yhteiskoulu
Myllymäki
Hämeenlinnan keskustasta länteen päin johtavan tien nimeksi tuli vuonna 1924 Turuntie (entinen Läntinen Viertotie). Heti Kuivansillan jälkeen vasemmalla oli Suomenkasarmien varuskunta-alue, jonne 1910-luvulla oli rakennettu vanhojen puurakennusten täydennykseksi myös punatiilisiä kasarmeja. Sillan kaupunginpuoleisessa päässä on oikealla Hämeenlinnan suomalainen yhteiskoulu ja sitä vastapäätä osoitteessa Turuntie 1 vuonna 1883 rakennettu puutalo, jossa 1920-luvulla toimivat mm. E. Stierin jälkeläisten valokuvaamo, Vallisen ruumisarkkuliike ja Johannes Vuoren leipomo.
asuinrakennukset
teollisuus
nahkateollisuus
tehtaat
Hämeenlinnan nahkatehdas
Eteläkatu
Kuvan oikeassa reunassa näkyvät ns. Eteläkadun villat rakennettiin vuosina 1919–1922 kaupungin vuokratonteille. Yhden puisista asuintaloista suunnitteli rakennusmestari E. K. Ansas ja muut silloinen kaupungin rakennusmestari K. B. Koskinen. Talot edustavat tyylillisesti osittain jugendia ja osittain klassismia, ja niissä on mansaridikatot, joiden avulla saatiin lisää asuintilaa ullakkokerrokseen. Tämä kaupunkikuvallisesti yhtenäinen rakennusryhmä oli purku-uhan alaisena 1980-luvulla. Talot oli jo lunastettu alkuperäisiltä omistajiltaan, ja niiden paikalle oli suunniteltu pysäköintialue. Rakennukset päätettiin kuitenkin suojella, ja kaavamuutoksen jälkeen taloja tarjottiin entisille omistajilleen takaisin ostettaviksi 1990-luvun lopulla. Kuvan vasemmassa reunassa näkyy Hämeenlinnan nahkatehdas osakeyhtiön rakennuksia, joista vanhin oli vuodelta 1888 ja viimeinen rakennettiin 1930-luvun lopulla. Samalle paikalle Saaristenkadun ja Eteläkadun kulmaan oli nahkuri H. A. Grönlund perustanut verstaansa jo vuonna 1873. Grönlundin nahkurinverstaan osti vuonna 1916 Hjalmar F. Emanuelsson (Kausti), jonka aikana yritys laajeni tehtaaksi. Saman korttelin eteläpäässä toimi vuoteen 1920 asti myös tehtailija C. O. Saxelinin olutpanimo. Hämeenlinnan nahkatehdas siirtyi Kantolaan 1980-luvun alussa ja tiiliset tehdasrakennukset Eteläkatu 14–16:sta purettiin. Nahkatehtaan tontille valmistui vuonna 1984 uusi asuin- ja liikerakennus, nykyinen kauppakeskus Tavastila.
linnat
Linnantie
Linnanpuisto
tulvat
kevät
Vuonna 1904 perustettu Hämeenlinnan puistovaliokunta työskenteli ahkerasti Hämeenlinnan monien puistojen kunnostamisen ja kaunistamisen puolesta. Lehtori A. Th. Böökin johtama valiokunta kiinnitti huomionsa myös Linnanpuistoon, joka aina kevättulvien aikaan joutui veden valtaan. Kaupungista linnalle johtava Linnantie oli ollut yksi ns. viertoteistä, joiden ylläpitokustannuksista vastasi valtio kaupungin suorittamaa vuosittaista korvausta vastaan. Vuonna 1908 tehtiin kuitenkin sopimus, jonka mukaan kaupunki otti huolehtiakseen myös viertoteiden kiveämisesta ja kunnossapidosta valtion maksamaa kertakorvausta vastaan. Puistovaliokunta näki Linnantien osana Pitkänsillan pielestä lähtevää "kävelimöä" ja halusi korottaa Linnantietä ja tehdä siitä esplanadin istuttamalla tien molemmille reunoille puukujanteet. Tässä postikorttikuvassa puut ovat jo kasvaneet ja Linnantie on kivetty. Reitti linnalle näyttää tulvasta huolimatta olevan hyvässä kunnossa.
vallihaudat
vallit
Hämeen linnaa ympäröivä kivetty vallihauta on peräisin 1770-luvulta. Se rakennettiin silloin osana Axel Magnus von Arbinin laatimaa Hämeen linnan linnoitussuunnitelmaa. Vallihaudan seinämät rakennettiin luonnonkivistä ilman laastia, ja reunojen tukemisessa käytettiin myös mm. hirsiä ja risukimppuja. Kaivanto on molemmista päistään yhteydessä Vanajaveteen. Linnan vallihautoja kunnostettiin 2010-luvulla.
empire
klassismi
postit
maanmittaushallinto
Läntinen Linnankatu
Vasemmanpuoleinen empiretyylinen kivirakennus valmistui Läntisen Linnankadun (nykyisen Sibeliuksenkadun) varrelle vuonna 1846. Taloon sijoittui aluksi Hämeenlinnan yläalkeiskoulu. Vuosina 1873–1887 siellä kävivät koulua normaalilyseolaiset. Vanhat hämeenlinnalaiset muistavat vielä rakennuksen pitkäaikaisena postikonttorina. Posti toimi talossa vuosina 1890–1953. Oikeanpuoleinen Hämeen läänin maanmittauskonttorin klassistinen kivirakennus valmistui vuonna 1911 arkkitehti Ricardo Björnbergin laatimien piirustusten mukaan. Se suunniteltiin sopimaan julksivultaan yhteen viereisen postitalon kanssa. Vuonna 1939 maanmittauskonttoria jatkettiin etelään päin, niin että Sibeliuksenkadun puolelle tuli kuusi ikkunaa lisää.
linnakkeet
Graniittilinna
Aulanko
Hugo Standertskjöldin aikana 1880-luvulla rakennetun graniittilinnan pihalle oli kylvetty nurmikko ja istutettu pieniä puita, pensaita ja perennoja. Nurmea kiersivät hiekkapolut ja muurin vieressä oli kukkaistutuksia. 1930-luvulle tultaessa polkuverkostoa oli jo yksinkertaistettu ja kasvirunsautta karsittu. Linnanpihan pienet puutkin olivat jo ehtineet kasvaa pituutta.
näkötornit
Eversti Standertskjöldin viimeisiä rakennustöitä Aulangolla oli muinaisen linnavuoren laelle rakennettu graniittinen näkötorni. Arkkitehti Valdemar Aspelinin suunnittelema 33 metriä korkea torni valmistui vuonna 1907. Näkötornin ulkoseinässä olevaan muistolaattaan on kaiverrettu kirjoitus: "Eversti Hugo Standertskjöld 1844-1931 on luonut Aulangon puiston vv. 1882-1926 ja jättänyt sen jälkipolville". Aulangonvuorelta tornin kohdalta alas Aulangonjärven rantaa kohti laskeutuvat portaat ja niiden alapäässä oleva karhuluola patsaineen rakennettiin samaan aikaan kuin tornikin.
Julkaistu painettuna: Suomalainen kirjakauppa Oy., Hämeenlinna.
lammet
saaret
Joutsenlampi
Aulangon puiston soistuneisiin kohtiin kaivettiin kaksi tekolampea 1880-luvulla. Ensimmäisenä valmistui Joutsenlampi 1880-luvun puolivälissä. Kuvan vasemmassa reunassa näkyy lammen tekosaari, jonne eversti Standertskjöld rakennutti lintuhuvilan.
patsaat
veistokset
Karhuluola
Aulangonvuorelta alas Karhuluolalle laskeutuvat portaat on kuvattu tähän postikorttiin luultavasti melko pian niiden valmistumisen jälkeen vuonna 1907, koska portaiden vierusta on vielä hyvin paljas kaikesta kasvillisuudesta. Myös Karhuluolan yläpuolella oleva jyrkkä rinne on paljaana. Aulangonvuoren päällä sijaitseva näkötorni rakennettiin samaan aikaan portaiden ja Karhuluolan kanssa. Näkötorni ympäristöineen oli Standertskjöldin viimeinen suuri rakennushanke Aulangolla.
Stigell Robert
Aulangonvuoreen näkötornin juurelle, vuoren jyrkkää rinnettä alas johtavien portaiden alapäähän eversti Standertskjöld teetätti kallioluolan, johon hän vuonna 1906 tilasi kuvanveistäjä Robert Stigelliltä karhuperhettä esittävän veistoksen. Patsas on veistetty vuolukiveen Stigellin Lapinlahden verstaassa Helsingissä.
kartanot
Karlbergin kartano
Karlberg
Karlbergin kartanon päärakennuksen pohjoispuolella oli tukimuurilla rajattu pienehkö edustuspiha nurmikenttineen ja kukkaistutuksineen. Tukimuurin alapuolella kasvoi muutamia kuusia, ja kartanon talouspiha alkoi välittömästi pihan vierestä. Eversti Standertskjöld istututti rantaa kiertävän polun varrelle hopeapajurivistön, joka kuvassa myötäilee Aronlahden rantaviivaa. Vuonna 1926 Standertskjöld myi kartanon Hämeenlinnan kaupungille. Karlbergiin perustettiin matkailijahotelli ja ravintola, jotka olivat kuitenkin ehtineet toimia vain vajaan vuoden, kun tulipalo tuhosi talvella 1928 kartanon päärakennuksen kokonaan.
näköalapaikat
Aulangonvuori
Aulangonvuorella näkötornin juurella on Matti Välikankaan suunnittelema näköalatasanne, josta aukeaa maisema kohti Aulangonjärveä. Kaksikerroksinen betoniterassi valmistui vuonna 1934 samalla paikalle, jossa aikaisemmin sijaitsi koristeellinen puusta rakennettu paviljonki. Terassin alatasanteella on taiteilija Lennart Segerstrålen maalama metsästysaiheinen seinämaalaus. Segerstråle suunnitteli myös Aulangon opastekylttejä 1930-luvulla.
Karlbergin kartanon barokkityylinen päärakennus sijaitsi samalla paikalla kuin nykyinen hotellirakennus. Rakennusta ympäröi hyvinhoidettu puisto. Kartanon edustapuistoon oli istutettu mm. palmuja, sypressejä ja seetripuita. Puistokäytävät oli reunustettu punertavilla simpukankuorilla, ja samettimaiselle ruohomatolle oli sijoitettu suuria lasipalloja heijastelemaan valonsäteitä. Pääportaiden edustaa koristi komea suihkulähde. Päärakennuksen pohjoispuolella oli tukimuurilla korotettu pieni edustuspiha, jossa oli puoliympyrän muotoinen hiekkakenttä, runsaita kukkaistutuksia ja ruukuissa kasvavia palmuja ja agaveita.
ravintolat
hotellit
Karlbergin kartano puistoineen siirtyi Hämeenlinnan kaupungin omistukseen vuonna 1926. Seuraavana vuonna perustettiin Matkailukeskus Karlberg-Aulanko Oy, jolle kaupunki vuokrasi päärakennuksen ja muutamia sivurakennuksia. Vanhaan päärakennukseen avattiin hotelli-ravintola. Karlbergin päärakennus tuhoutui kuitenkin jo seuraavana vuonna tulipalossa. Samalle paikalle rakennettiin uusi, arkkitehti Matti Välikankaan suunnittelema hotelli- ja ravintolarakennus. Aulangon suosio matkailukohteena kasvoi kuitenkin niin, että kymmenen vuotta myöhemmin rakennus oli jo käynyt liian pieneksi. Se purettiin ja pystytettiin uudestaan Tyrvännön Heralaan. Vuonna 1938 valmistui nykyinen funktionalistinen hotellirakennus, jonka arkkitehteina olivat Märta Blomstedt ja Matti Lampén.
O. Y. Hämeen sitomo ja konttorikirjatehdas
sitomot
kirjapainoala
kustannusala
teollisuuslaitokset
Hämeen sitomo- ja konttorikirjatehdas syntyi vuonna 1909, kun Hattulan konttorikirjatehtaan omistaja V. Elfving ja Hämeenlinnan uuden kirjansitomon omistajat Arvi A. Karisto ja Kusti Laurela yhdistivät liiketoimintansa. Yhtiön tehdas sijaitsi Myllymäessä, nykyisen Turuntien varrella tontilla nro 237. Yhtiöllä oli 30–40 työntekijää, ja se tuotti vuodessa lähes 300 000 sidottua tai nidottua kirjaa. Sitomolla oli käytössään sähköllä toimivat nitomis- ja taittamiskoneet, jotka olivat tuolloin ainoat koko sisämaassa. Vuonna 1917 Arvi A. Karisto muutti kustannusliikkeensä osakeyhtiöksi, johon Hämeen sitomo ja konttorikirjatehdas yhdistettiin, samoin kuin Hämeenlinnan uusi kirjapaino.
Julkaistu painettuna: Suomalainen Kirjakauppa O.-Y.
liikerakennukset
mainokset
pankit
säästöpankit
Hämeenlinnan kaupungin säästöpankki
Hämeenlinnan vanha säästöpankki
1946
Raatihuoneenkadulla edelleen sijaitseva jugendtalo on peräisin vuodelta 1910. Skogsterin tavarataloa vastapäätä nouseen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Walter Thomé, ja sen rakennuttajana toimi Hämeenlinnan kaupungin säästöpankki. Tämä Hämeenlinnan ensimmäinen säästöpankki oli perustettu vuonna 1846, ja se sai vuonna 1910 kilpailijan, joka nimettiin Hämeenlinnan suomalaiseksi säästöpankiksi. Koska pankki ei ollut kaupungin omistuksessa, vanhaa nimeä pidettiin harhaanjohtavana ja kilpailijan vuoksi pelkkää säästöpankki-nimeäkään ei voitu käyttää. Vuodesta 1948 alkaen pankin viralliseksi nimeksi tuli Hämeenlinnan vanha säästöpankki. Kuvan postikortti julkaistiin juhlistamaan pankin 100-vuotisjuhlaa vuonna 1946.
tavaratalot
myymälät
Skogster
Raastuvankatu
Raatihuoneenkatu
Vuosina 1906–1907 rakennetun Skogsterin kauppahuoneen rakennustyöt näyttäisivät olevan tässä postikortissa vielä hieman kesken. Kauppias A. Skogster oli omistanut kauppaliikkeen Hämeenlinnassa jo vuodesta 1895, jolloin hän osti veljeltään Felix Skogsterilta alkujaan J. J. Jägerroosin jo vuonna 1865 perustaman kauppaliikkeen. Skogsterin liiketoimet menestyivät niin hyvin, että hän rakennutti 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä modernin tavaratalon Hämeenlinnaan. Skogsterin koko liiketoiminta saatiin siirretyksi uuteen rakennukseen vuoden 1907 marraskuuhun mennessä. Silloin tavaratalossa toimivat rautakauppa, siirtomaatavarakauppa, kangaskauppa, lasi- ja posliinikauppa sekä pukutehdas.
Hämeenlinnan ensimmäinen tavatalo avattiin silloisten Raastuvankadun ja Kirkkokadun kulmaan vuonna 1907. Skogsterin jugendtyylisen kauppahuoneen suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist, ja sen rakentamisessa sovellettiin alan uusinta osaamista. Suomessa uutta rakentamista olivat mm. rautabetonivälipohjat, joiden valmistuksessa käytettiin apuna tukholmalaisia asiantuntijoita. Tilaa eri osastoille oli ruhtinaallisesti kaikkiin kaupungin entisiin liikkeisiiin verrattuna, yhteensä 1350 m². Uutta olivat myös suuret näyteikkunat.
jugend
Skogster, A. Gust.
Kirkkokatu
Kirkkorinne
Piparkakkutalona nykyisin tunnetun jugendrakennuksen suunnitteli arkkitehti Selim A. Lindqvist asuintaloksi kauppaneuvos A. Gust. Skogsterin perheelle. Talo valmistui Skogsterin tavaratalon viereen Kirkkokadun, nykyisen Kirkkorinteen puolelle vuonna 1906. Piparkakkutalon oikealla puolella näkyy samana vuonna valmistuneen Skogsterin tavaratalon pääty. Skogsterin perheen entisessä kodissa toimii nykyään ravintola Piparkakkutalo.
Julkaistu painettuna: Hamburg : Knackstedt & Naether.
markkinat
torikauppa
Kämärin talo
Hämeenlinnan kaupungissa oli järjestetty kaupungin perustamisesta lähtien kahdet yleiset markkinat vuodessa, syksyllä ja talvella. Kaupungin markkinat laajenivat 1800-luvun puolivälin jälkeen suorastaan valtaviksi, myyjiä ja ostajia saapui Pohjois-Suomesta ja Karjalasta asti, jopa Moskovasta saapui venäläisiä kaupustelijoita. Markkinat olivat samalla yleistä kansanhuvia karuselleineen ja sirkusesityksineen. Meno markkinoilla herätti yhä enemmän pahennusta vuosisadan loppua kohti mentäessä. Lopulta monet vetoomukset markkinoiden lopettamiseksi tuottivat tulosta, kun senaatti 8.8.1901 määräsi Hämeenlinnan markkinat lakkautettaviksi seuraavan vuoden alusta. Tämän jälkeen Hämeenlinnassa pidettiin vuosittain neljät tai viidet toripäivät, joilla sai harjoittaa "vilja-, hevos-, karjatuotteiden sekä kotimaisten tehdas-, käsi- ja kotiteollisuustuotteiden sekä maataloustuotteiden kauppaa". Ulkomaalaisilla kaupustelijoilla tai "huvilaitosten" pitäjillä ei ollut pääsyä näille toripäiville. Vanhasta tottumuksesta kaupunkilaiset nimittivät toripäiviä edelleen markkinoiksi, mutta pääasia oli, että pahennusta herättänyt elämä oli saatu loppumaan.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna - Tavastehus : Enok Rytkönen.
ortodoksinen kirkko
Torin länsilaidalla, silloisen Läntisen Linnankadun varrella oli vielä 1900-luvun alkuvuosina matalia puutaloja. Vasemman reunan empiretyylinen puutalo oli rakennettu Hämeenlinnan palon jälkeen 1830-luvulla. Se tunnettiin kaupungissa 1900-luvun alussa Nybergin perillisten talona. Kauppias G. A. Nyberg oli kuollut vuonna 1894, ja hänen leskensä myi talon ja tontin vuonna 1913 Kansallisosakepankille, joka oli vuokrannut talosta liikehuoneiston kolme vuotta aikaisemmin. Talo purettiin ja sen paikalle rakennettiin kansallisromanttista tyyliä edustava pankkitalo. Nybergin perilliset omistivat myös viereisen kaksikerroksisen kivitalon, jossa toimi vuosisadan ensimmäisellä kymmenellä Enok Rytkösen kirjakauppa, kunnes Rytkönen rakennutti oman talon torin eteläsivustalle lääninhallituksen viereen. Pankkitalon rakentamisen yhteydessä tätä vuonna 1891 rakennettua taloa kavennettiin ja se riisuttiin uusrenessanssikoristeistaan, mutta purkutuomion se sai vasta 1980-luvun alussa. Torin toisessa kulmassa olevan talon ja tontin omistaja oli kauppias C. W. Wilhelmsonin leski Annie, jolla ajan tavan mukaan oli useita vuokralaisia. Taustalla näkyy vuosisadan alun matalaa puutalo-Hämeenlinnaa. Vain vuosisadan vaihteessa valmistunut ortodoksinen sotilaskirkko kohoaa ympäristöään korkeammalle.
Hämeenlinnan kirkko rakennettiin 1700-luvun lopulla Katajamäki-nimiselle alueelle, jossa alun perin nimensä mukaisesti kasvoi tiheässä katajia. Jo 1800-luvun alussa kirkon ympärillä oli ollut jonkinlainen puistikko. Hämeenlinnan palon jälkeen 1830-luvulla siirrettiin lähinnä kirkkoa sijainneet rakennukset paloturvallisuussyistä kauemmas ja raivattiin nykyisen Kirkkopuiston alue. Apteekkari Bjuggin puutarhuri Kustaa Reinhold Sonntag suunnitteli ns."Katajamäen puistojen" tai "Kirkkopuistikoiden" istutukset, ja kesällä 1838 puistoon istutettiin vaahteroita, jalavia ja lehmuksia. Myös pensasmajoja istuimineen oli puistossa vielä ainakin 1800-luvun loppupuolella, jolloin vanhat kaupunkilaiset mielellään istuskelivat kesäiltoina ja pyhäpäivinä puistossa seurustelemassa. Pyhäaamuisin myös jumalanpalvelukseen saapuneet maalaiset istuivat puistossa odottamassa unilukkaria avamaan kirkon ovet.