Heikkilä, Juhani
Honkajoen kunnankirjasto
Kopiointivapaa. Lupa aineiston kaupalliseen käyttöön pyydettävä Honkajoen Kotiseutuyhdistys ry:ltä. Lähde mainittava lainattaessa.
taiteilijakirjat
Teos on taiteilijakirja. Teos on näyttelyluettelo ja sisältää tekstiä ja kuvia taideteoksista.
Heikkilä, Jussi
Rikhardinkadun kirjasto
Vapaasti käytettävissä, lähde mainittava. Lupa kysyttävä kaupalliseen käyttöön. Valokuva: Chris Gurney.
Jämijärvi
paikallishistoriat
Heikkilä, Olavi
Jämijärvi-seura
Pieniä välähdyksiä lapsuusvuosiltani : sekä liikenneurani alkutaipaleelta
Heikkilä, Onni
Keuruun kaupunginkirjasto
rakennukset
hotellit
Aulangon hotelli
Hämeenlinna
Aulanko
1930-luku
Vuonna 1936 Hämeenlinnan kaupunki myi Aulangon hotellin ympäristöineen Suomen Matkailijayhdistykselle, joka perusti yhdessä Oy Alkoholiliike Ab:n ja Suomen Höyrylaiva Oy:n kanssa Aulanko-osakeyhtiön. Uusi yhtiö rakennutti vuonna 1938 uudenaikaisen suurhotellin, jonka suunnittelusta vastasivat arkkitehdit Matti Lampén ja Märta Blomstedt. Hotellin moderni, funktionalistinen arkkitehtuuri herätti paljon kiinnostusta, myös ulkomailla. Hotellirakennus ja sen sisustus oli suunniteltu kokonaistaideteokseksi huonekaluja, tekstiileitä ja astioita myöten. Hotellihuoneita uudessa päärakennuksessa oli 56, ja niissä oli yhteensä 83 vuodepaikkaa. Jokaisella huoneella oli oma parveke, josta aukeni kaunis näköala kohti Vanajavettä. Ravintolasaliin mahtui kerralla jopa 760 ruokailijaa, ja ravintolaan liittyi myös laaja ulkoterassi. Hotellin huippukoneistetut keittiötilat ja leipomo edustivat alan uusinta tekniikkaa. Aulanko olikin aikoinaan todellinen loistohotelli, jossa lomailu oli mahdollista vain varakkaammalle väelle.
Heikkinen, A. V.
Hämeenlinnan kaupunginkirjasto
Karstulan Yhteiskoulun perustaminen : kauppias Eero Heikkinen kertoo
Heikkinen, Eero
Heikkinen, Kalevi
Heikkinen, Pentti
Heinänen, Pauliina
Suomen kiviteollisuuden työntekijä Aimo Valtonen
Varsinais-Suomi
Vehmaa
kivityöt
Suomen kiviteollisuus
Heinilä, Tuula
Historiikki 1964-1984. Mynämäen urheiluautoilijat
Mynämäki
autourheilu
kilpa-autoilijat
Historiikin on laatinut työryhmä: Juhani Heino...ja muita.
Heino, Juhani
Mynämäen urheiluautoilijat ry.
Ahlainen
Pori
Heino, Ulla
Porin kaupunki
RAUMA : Idylliä ja tehokkuutta 1875-2000
Rauma
kaupunkihistoria
Rauman kaupunki
Eurajoki (kunta)
Salo, Unto
Luoto, Jukka
Eurajoen kunta ja seurakunta
Euran kunta ja seurakunta
Ensimmäinen työpaikkani Vihtavuoren ruutitehdas
räjähdysaineteollisuus
sota-aika
muistelmat
Heinonen, Elna
Heinonen, Tapani
Heinonkoski, Seppo
Från samhällslivet i Åbo 1809-1827 : kultur-och personhistoriska skildringar
Turku
Åbo
1800-luku
1800-talet
kulttuurihistoria
kulturhistoria
tapakulttuuri
Heinricius, G.
Svenska litteratursällskapet i Finland
Teos on taiteilijakirja. Teos koostuu grafiikanlehdistä, jotka on sidottu kirjan muotoon. Kirjassa vaaleanruskeat pahvikannet. Uniikkikappale.
Heiskanen, Outi
Teos on taiteilijakirja. Teos koostuu grafiikanlehdistä, jotka on sijoitettu valokuvien tapaan albumiin. Ruskeat nahkakannet ja messinkinen lukkolaite. Uniikkikappale.
Teos on taiteilijakirja. Teos koostuu konseptipaperiarkeista, jotka sidottu K. Merikosken Maalaiskansakoulun laskentokirjan kansiin. Keskellä kaksi grafiikanlehteä. Uniikkikappale.
Teos on taiteilijakirja. Teos koostuu luonnospaperin lehdistä, jotka sijoitettu La Deuxieme anneé de grammaire -nimisen teoksen kansiin. Keskellä kaksi grafiikanlehteä. Uniikkikappale.
rakennuspiirustus
muutostyöt
arkkitehtuuri
hoitolaitokset
vaivaishoito
vaivaistalot
koulurakennukset
Stichaeuksen vaivaishuone
1880-luku
Kaivokatu 22
Koulukatu 27
Helander K. W.
Maaherra Stichaeus oli jo vuonna 1836 rakennuttanut köyhiä varten Myllymäkeen pappilan maalle talon, jossa oli neljä huonetta ja tilava ullakko. Rakennuksen siirtoa kaupunkiin suunniteltiin 1840-luvulta lähtien. Köyhäinhoitokunta anoi kaupungilta tonttia Kaivokadun ja Koulukadun kulmasta, vaunumaakari Nyholmin ja vaskenvalaja Gillbergin talojen läheltä. Tontti saatiin, mutta siirto jäi, ja talo päätettiin lopulta myydä. Talon osti Eva Savonius, se siirrettiin keskustaan ja rakennuksesta tuli Ruotsalaisen tyttökoulun huoneisto. Uusi vaivaistalo oli tarkoitus rakentaa, "kun varat sallivat". ("Vaivaiset asetettiin vastaiseksi huudolle, eli vähiten maksua ottava sai köyhän hoitaakseen".) Vuonna 1861 köyhäintyöhuone vihdoin päätettiin rakentaa saadulle tontille, ja se valmistui vuonna 1862. Puisessa päärakennuksessa oli viisi huonetta, keittiö ja johtajan huone. Leipomo- ja ulkohuonerakennus rakennettiin kivestä, ja siihen sijoitettiin myös mm. kolme houruinkoppia. Rakennusta ei pariin vuosikymmeneen kuitenkaan käytetty köyhäinhuoneena, vaan köyhäin lasten kouluhuoneena. Vasta 1880-luvulla rakennus saatiin köyhäinhuollon käyttöön. Kesällä 1910 valmistui Myllymäen kaupunginosaan Kankaantaustan kylään vievän tien länsipuolelle uusi köyhäintalo ja mielisairasosasto. Vanha työhuone luovutettiin viereisen kaupunginsairaalan käyttöön kulkutautiosastoksi.
Helander, K. W.
Kauttua
Eura -- Kauttua
Helander, Pekka
Pekka Helander
Eura
Tämä kirja kertoo Eurasta. Vauraan maatalouden ja voimakkaan suurteollisuuden kunnasta. Teoksen sivuilta löytää näkymiä ja havaintoja, joita ei aina osu ohikulki­jan silmään - ellei pysäytä ajokkiaan ja kurkista miltä maisema näyttää pari askelta tien sivusta. Piirrosten joukossa on myös aiheita, joita katse ei enää aisemasta ta­paa. Ne kuuluvat aikaan menneeseen, aikaan joka ei enää palaa. Kirja on näkemyksemme koti- ja asuinkuntamme äidinkasvoista, ilman ehostuksia ja turhia pintakiiltoja. Piirrosten aiheet kuvaavat paljolti näkymiä, joille on tunnus­omaista vahva ajan patina. Maisemat muuttuvat, vanha saa väistyä uuden tieltä, mutta jotain halutaan aina säilyttää. Tämän teoksen sivuille on pyritty tallenta­maan pieni osa kotiseutuhistoriaa, sellaisenaan kuin se on tekijöiden silmiin avau­tunut. Eurasta voisi julkaista tuhat tarinaa. Tässä on yksi niistä.
Koivikko, Pentti
kuvateokset
Vanhaan ja uuteen kuva- aineistoon perustuva läpileikkaus euralaisen kylämaiseman muuttumisesta ja kehittymisestä noin sadan vuoden ajalta. 293 kuvaa selitysteksteineen.
Foto-Helander
Der fur Schweden, wie nöthig, so nutzlich-folglich auch ruhmliche Neustädter Friede, errichtet und geschlossen, als man schrieb: FreDerICh reX sVecorVM. 1722
Uusikaupunki
Uudenkaupungin rauha
1700-luku
Juhlaruno Uudenkaupungin rauhan muistoksi otsikoituna tähän tapaan: "Ruotsille yhtä välttämätön kuin hyödyllinen ja sen johdosta myös kuuluisa Uudenkaupungin rauha tehtynä ja päätettynä kun kirjoitettiin Fredrik ruotsalaisten kuningas".
Heldmann, Andreas
Helena Westermarckin kirje Minna Canthille 13.2.1894.
naisen asema
Unionen Kvinnosaksförbund i Finland
Minna Canth
Helena Westermarck
Kirje on kirjoitettu "Unionen Kvinnosaksförbund i Finland" -liiton viralliselle kirjepaperille. Kirjeessä Minna Canth kutsutaan liiton kunniajäseneksi. Kirjeen on allekirjoittanut liiton sihteeri Helena Westermarck. Minna Canthin kirjoittamien kirjeiden joukossa on Canthin vastauskonsepti tähän kirjeeseen "Minna Canthin kirjekonsepti Helena Westermarckille 21.2.1894". Valokopio vastauskonseptista on tämän dokumentin jäljessä.
asuinrakennukset
liikerakennukset
elokuvateatterit
kivirakennukset
klassismi
portit
ravintolat
Hälläpyörä
lehtorit
opettajat
Raatihuoneenkatu 3
1900
1920-luku
Entisen Kariston talon vieressä, Raatihuoneenkadun alkupäässä on lehtori J. E. Sargrenin rakennuttama asuintalo. Lehtori Sargren oli merkittävä henkilö Hämeenlinnassa sekä koulutoimen että kunnalliselämän piirissä. Rakennus oli jo valmistuttuaan "vanhahtava"; se edusti 1800-luvun lopun klassismia. Voimakkaasti ulospäin työntyvä keskiuloke jakoi julkisivun kahteen osaan. Kummallakin sivulla oli kolme symmetrisesti sijoitettua ikkunaa. Vesilistan yläpuolella kiersi rapattujen kasettien nauha. Rungon vasemmalla sivulla oli pieni siipi sisäänkäynteineen. Oikealle puolelle oli piirretty koristeellinen portti. Sargrenit muuttivat pois Hämeenlinnasta vuonna 1905, ja rakennus siirtyi tämän jälkeen pääasiassa liike-elämän käyttöön. Kauppias Karl Nieminen piti siinä vaatetusliikettä vuoteen 1918 asti. Hänen aikanaan itäpäätyyn lisättiin kellarihuoneisto. Niemisen jälkeen talon omisti kauppias Johan Helenius. Vuonna 1925 rakennusta jatkettiin elokuvateatterisiivellä G. W. Nybergin piirustusten mukaan. Lisärakennus edustaa 1920-luvun klassismia ja sopii siten tyylillisesti yhteen vanhemman rakennuksen kanssa. Vanhemman rakennuksen kellaritiloissa aloitti vuonna 1959 toimintansa ravintola Hälläpyörä, johon sisustuksen suunnitteli hämeenlinnalaissyntyinen sisustusarkkitehti Antti Nurmesniemi.
Helenius, August
Nyberg, G. W. (lisärakennus 1925)
Willgrenin talon paikalla oli vuoteen 1967 asti Hämeenlinnan vanhin, vanhasta kaupungista 1700-luvun lopulla siirretty kauppias Willgrenin talon päärakennus, ("joka omituisine kattoineen ja ikkunaluukkuineen oudoksuttaa nykyisen sukupolven silmää.") Arkkitehti Henrik Reinhold Helin suunnitteli vuonna 1905 Willgrenin liiketalon koko tontin kattavaksi kokonaisuudeksi Raastuvankadun (nyk. Raatihuoneenkadun) ja Itäisen Linnankadun (nyk. Linnankadun) risteykseen. Rakennus olisi ollut merkittävin Helinin Hämeenlinnaan suunnittelemista jugendrakennuksista, mutta suunnitelma toteutui vain osittain: Kulmauksessa oleva vanha puutalo jätettiin vielä paikoilleen ja vain rakennuksen molemmat päät rakennettiin. Rakennukset purettiin vuonna 1968, kun Kanta-Hämeen säästöpankin talo rakennettiin. Willgrenin talo on Helinin töistä ensimmäinen, jossa on kansallisromanttisia piirteitä; detaljeina on Suomen luonnosta poimittuja aiheita, kuten oravia ja puita. Näitä aiheita uskallettiin käyttää vasta sen jälkeen, kun Suomen paviljonki oravafriiseineen oli Pariisin maailmannäyttelyssä herättänyt ihastusta. Lisänä on vääntyneitä naamioita ja mielikuvituseläimiä. Rakennuksen yleisilme on kuitenkin rauhallisen selkeä.
Helin, Henrik Reinhold
huvilat
jugend
Schmausserin huvila
Schmausser, J. F.
Arkkitehti Henrik Reinhold Helin piirsi Hämeenlinnaan noin 20 rakennusta yksin tai työryhmässä. Neljää lukuun ottamatta ne kaikki on purettu. Yksi Helinin säilyneistä rakennuksista on oluttehtailija Schmausserin kivinen yksityishuvila, jonka Helin suunnitteli yhdessä arkkitehti Alfred Caweenin kanssa. Huvilarakennus Vanajaveden rannassa edustaa tyylillisesti kansainvälistä jugendia ja onkin ainoa tyylipuhdas jugendrakennus Hämeenlinnassa. Huvilaa pidetään kokonaistaideteoksena. Rakennuksen lounaisnurkassa on kupolipäinen torni, jonka alla olevan erkkerin ikkunoista saattoi ihailla järvimaisemaa. Luoteisnurkassa on kulmaparveke. Rakennuksessa oli alun perin paljon ulokkeita. Sisäovien yläpeileissä on lehtikuvioita ja perhosensiipikuvio. Huoneita erottavat toisistaan erimuotoiset kaaret ja ovienkin suuaukot ovat paraabelin muotoiset. Talo on ollut sekä asuntona että teollisuuslaitosten aputilana. Ulokkeita on poistettu ja ikkunoita suurennettu. Vuonna 1977 kaupunki osti huvilan ja entisöi sen kaupunginteatterin käyttöön. Läheisestä varastosta tehtiin teatteri ja huvilasta teatterin sosiaalitila, joka liittyi teatteriin lasikäytävällä. Entiselleen rakennusta ei voitu saada, sillä mm. uunit puuttuivat, mutta huonejärjestys palautettiin entiselleen. Teatterirakennus huvilan vierestä purettiin vuonna 2010. Schmausserin huvila kunnostettiin asuinkäyttöön.
Caween, Alfred
sähkölaitokset
sähköntuotanto
sähköistys
Hämeenlinnan sähkölaitos
Kauppaneuvos Bogdanoff ehdotti hämeenlinnalaisille sähkölaitoksen perustamista jo vuonna 1887, mutta kaupunkilaiset eivät vielä innostuneet asiasta. Kymmenen vuotta myöhemmin kansalaiskokous jo vaati valtuustoa vihdoin toimimaan. (Naapurikaupunki Tampereella sähköisiä katuvaloja oli saatu ihailla jo vuodesta 1889.) Toukokuussa 1899 "sähköhuonetta" alettiin lopulta rakentaa raatihuoneen tontille ja saman vuoden lokakuussa ensimmäiset sähkövalot jo syttyivät kaupungissa. Sähködynamo sai käyttövoimansa höyryturbiinista, joka oli tuotu Ruotsista. Höyrypannu oli tilattu Englannista. Laitos kehitti aluksi virtaa vain katuvalaistukseen. Kun kaupunkilaiset vaativat sähköä myös sisävalaistukseen, vanha sähkölaitos vuokrattiin 1908 Sähkö-Osakeyhtiö AEG:lle ja laitokseen hankittiin uudet tehokkaammat laitteet. Laitos lunastettiin kuitenkin kaupungille takaisin 1918, kun sähköntuotossa oli edelleen ongelmia. Kun teollisuus alkoi sähköistyä, Hämeenlinna liittyi 1921 Hämeen Sähkö-Osakeyhtiöön. 1930-luvulta lähtien kaupungin sähkölaitos toimi vain varavoimalaitoksena. Raatihuoneen tontin pienessä voimalaitoksessa oli kehitetty diesel-moottoreilla 120 voltin tasavirtaa, mutta 1930-luvulta lähtien siirryttiin vähitellen vaihtovirtaan. Vuonna 1954 kaupungin oman sähkövoima-aseman toiminta lopetettiin kokonaan ja sähkölaitos toimi vain virtaa jakavana laitoksena. Uusi toimitalo Keinusaareen valmistui 1968.
Nyström, Alex
Koskinen, K. B.
Anniskeluyhtiön talo (Raatihuoneenkatu 6)
virastotalot
Anniskeluyhtiön talo
Hämeenlinnan anniskeluyhtiö
Raatihuonekatu 6
Rauhankatu 8
Vuonna 1875 perustetun Hämeenlinnan Anniskeluosakeyhtiön talo oli Hämeenlinnan suuren "viinasodan" tulosta. Vuonna 1887 voimaan tullut laki antoi kaupunkien valtuustoille vallan lakkauttaa paloviinan myynti. Raittiusliike vaati myyntikieltoa, jolloin Hämeenlinnan valtuusto päätti monopolisoida myynnin. Monopoli oli Suomen oloissa harvinaisen aukoton. Yhtiöllä oli yksinoikeus paloviinan anniskeluun ja lupa pitää kolmea ravintolaa kaupungissa. Voitoista jyvitettiin 2/3 kaupungin kassaan. Anniskeluyhtiö rakennutti vuonna 1889 oman talon, jonka jugendtyyli näkyy lähinnä rikkaassa koristelussa. Pyöristettyä kulmaa koristaa torniaihe ja kaksi parveketta. Viininlehväkoristeet viittaavat talon käyttöön. Kivisessä liiketalossa on kaksi kerrosta ja kellaritilat. Suuret viinikellarit ja viinakauppa sijaitsivat alakerrassa. Ensimmäisessä kerroksessa oli konjakkikauppa, viinakauppa ja työväen anniskeluravintola Tillikka. Toiseen kerrokseen oli sijoitettu raittiusravintola ja asuintiloja. Vuonna 1919 voimaan astunut kieltolaki lopetti yhtiön toiminnan. Yhtiö luovutti rakennuksen kaupungille pilkkahinnalla, ja vuodesta 1918 vuoteen 2010 rakennus toimi virastotalona ja käytännössä myös Hämeenlinnan kaupungintalona 1940-luvulle saakka. Sisätilat ovat muuttuneet, mutta mm. peiliovet ja vanhat rappukäytävät ovat säilyneet.
Suomalaisen yhteiskoulun jugendrakennus (Turuntie 2)
uudisrakentaminen
lisärakentaminen
koulut
1900-luku
Turuntie 2
Hämeenlinnan suomalainen yhteiskoulu
Hämeenlinnan suomalaisen yhteiskoulun osakeyhtiö oli vuonna 1904 ostanut 1830-luvulla rakennetun entisen tyttökoulun empiretyylisen puurakennuksen Turuntie 2:sta ns. Pikkutorin kulmasta. Myyjinä olivat professori E. Bondsdorff, lehtori E. W. Palander ja lehtori H. E. Hårdh, jotka taas olivat ostaneet rakennuksen laamanni G. A. Wetterhoffin perillisiltä 1887. Kakluuneilla lämmitettävä yksikerroksinen hyvin säilynyt rakennus kävi 1900-luvun alussa koululle ahtaaksi. Varsinkin voimistelusalin puute oli hankalaa. Suureen laajennukseen ei ollut varaa ja tontti oli pieni. Siksi haluttiin rakentaa vain välttämättömät: luokat, voimistelusali ja tekniset tilat. Uudistus haluttiin kuitenkin tehdä laadukkaasti ja suunnittelijaksi valittiin arkkitehti Henrik Reinhold Helin, joka piirsi kauniin jugendrakennuksen. Suunnittelussa huomioitiin pedagogiset ja terveydelliset vaatimukset. Rakennuksessa oli mm. keskuslämmitys. Vanhaankin osaan vedettiin vesijohdot ja käytäviin tuli käsienpesualtaita. Ensimmäisessä kerroksessa oli kolme luokkaa. Kauniit kierreportaat veivät toiseen kerrokseen, jossa oli voimistelusali ja pieni luokkahuone. Vintillä oli vielä "museohuone" ja kellarikerroksessa vahtimestarin asunto, veistosali, keskuslämmityshuone ja varastotiloja. Vahtimestarin asunnossa asui vuodesta 1905 lähtien koulun vahtimestari, entinen posteljooni Fredrik Laakso vaimoineen. Hämeenlinnan suomalaisen yhteiskoulun lisärakennus oli aikoinaan Suomen ensimmäisiä jugendtyylisiä koulutaloja.
Sibeliuksen kouluvuosien kotitalo (Sibeliuksenkatu 15)
empire
Borg, Katarina Juliana
Sibelius, Jean
Nordin, Nils Alfred
Leván, Ebba
Helin, Henrik
Sibeliuksenkatu 15
Birger Jaarlin katu 10
1890-luku
Muutospiirustuksen aikaan tontilla oli ennestään vuonna 1832 rakennettu yksikerroksinen hirsistä salvottu empirerakennus ja kivinen ulkohuonerakennus. Rakennuksen pääty oli Birger Jaarlin kadulle ja pitkä sivu Läntiselle Linnankadulle (nyk. Sibeliuksenkadulle). Muutospiirustuksessa taloon on tehty mm. renessanssityylisiä julkisivumuutoksia: kadun puolelle avattiin kaksi ovea. Tontin keskelle on piirretty pitkä puurakennus, jonka pääty ja koristeellinen portti ovat Birger Jaarlin kadulle. Ulkohuonerakennukseen on piirretty paperivarasto, leivintupa ja talonmiehen huone. Piirroksessa uuden talon päätyyn on jo kirjoitettu teksti: Hämeen Sanomien kirjapaino. Kirjapaino muutti taloon kesäkuussa 1898. Vuoden 1892 kaupunkikartassa uudisrakennus näkyy toteutettuna. Vuoden 1964 rakennuskartoituksessa rungon sanottiin olevan verrattain hyvässä kunnossa. 1980-luvulla Matti Elomaan perikunta tarjosi taloa ja tonttia kaupungille. Myyntitarjous hylättiin ja kiinteistön osti rakennusliike, joka purki talon ja rakensi paikalle kolmikerroksisen asuin- ja liiketalon. "Talo, jota Sibelius rakasti" : Jean Sibeliuksen elämä talossa Isän varhaisesta kuolemasta ja perheen vararikosta huolimatta Jean Sibelius eli ehkä onnellisimmat nuoruusvuotensa Läntisen Linnankadun kodissaan. Hän asui talossa yhdeksänvuotiaasta lähes 20-vuotiaaksi ylioppilaaksi (1874–85). Isoäiti Katarina Juliana Borg, jonka talouteen perhe muutti isän kuoltua, osti talon vuonna 1874. Talo oli yksikerroksinen tilava, noin 400-neliöinen puutalo pihapuistoineen. Se oli palonjälkeisen Hämeenlinnan tyylikkäimpiä yksityistaloja. Talon oli rakennuttanut ravintoloitsija Nordin, jolta sen oli ostanut leski Ebba Leván. Isoäiti Borg osti talon Levánin perillisiltä. Talosta tuli Jean Sibeliuksen pitkäaikaisin ja rakkain Hämeenlinnan koti. Sibeliuksen pojilla oli huone Birger Jaarlin kadun puolella. Talossa syntyivät myös Jannen ensimmäiset sävellykset. Kaupunkilaisilla oli tapana hakeutua Tähtipuiston nurkille, jonne kaikui musiikki Sibeliuksen kotoa: sisarustrio piti kotikonserttejaan, poikien koulutoverikvartetti soitti tai Janne harjoitteli huoneessaan viulukappaleitaan. Sibelius palasi taloon vielä opiskeluaikoinaan ja kävi myöhemmin Hämeenlinnassa vieraillessaan aina katsomassa lapsuudenkotiaan.
tyttökoulut
yhteiskoulut
Hämeenlinnan suomalainen tyttökoulu
Hämeenlinnan yhteiskoulu
Kirjastokatu 1
Pikkukatu
Hallituskatu 23
Empiretyylinen puurakennus on rakennettu Hämeenlinnan palon jälkeen 1830-luvulla. Vuonna 1878 perustettu Hämeenlinnan suomalainen tyttökoulu muutti taloon 1888. Koulu oli koko maassa vasta kolmas, jossa tytöt saivat korkeampaa opetusta suomen kielellä. Arkkitehdit Helin ja Nyström piirsivät 1890-luvun lopussa kouluun eteisen kautta liitetyn lisärakennuksen, johon tuli kaksi luokkahuonetta. Hämeenlinnan suomalaisen yhteiskoulun osakeyhtiö osti rakennuksen vuonna 1904. Myyjinä olivat professori E. Bondsdorff, lehtori E. W. Palander ja lehtori H. E. Hårdh, jotka taas olivat ostaneet talon laamanni G. A. Wetterhoffin perillisiltä vuonna 1887. Kakluuneilla lämmitettävä yksikerroksinen rakennus oli säilynyt hyvin. 1900-luvun alussa siihen liitettiin kivinen lisärakennus.
Kämärin talo oli ehkä erikoisin jugendarkkitehti Henrik Reinhold Helinin luomuksista. Se oli osittain kolme-, osittain nelikerroksinen kapeahko punatiilinen rakennus Raatihuoneen vieressä. Arkkitehti Helin oli käynyt vuonna 1899 tutustumassa englantilaiseen, skotlantilaiseen, belgialaiseen, hollantilaiseen ja ranskalaiseen jugendiin. Kämärin talossa jugend oli nyt ensi kertaa Hämeenlinnassa muutakin kuin pintaornamentiikkaa. Rakennuksen fasadi oli täysin uudenlainen: se koostui neljästä erikorkuisesta ja erityyppisestä jaksosta. Koristeina oli mm. vähemmän jugendtyyppisiä ikkunoiden tiilikehyksiä ja kolmen ikkunan ryhmiä. Selvää jugendia olivat kierteiset puolipylväät, koristeelliset rännit, kierukat ja hevosenkenkäikkunat. Pääoven kivipilareihin suunniteltuja vesilintuaiheita ei valmiissa talossa ollut. Uutta Helinillä olivat mm. toisen kerroksen uloke kivipäätyineen ja rautakalterit alakerrassa. Sisätilat olivat vielä melko tavanomaisia, paitsi että toisesta kerroksesta kolmanteen johti kierreportaikko, jonka kaiteissa oli kierteitä, kierukoita ja palloja. Tiilipintaisen, osittain rapatun rakennuksen ensimmäinen omistaja oli kauppias Jalmari Kämäri. Kämärin talossa toimineita liikkeitä ovat mm. Hj. Salon kultasepänliike, Laakson jalkineliike, Kärkkäisen lihakauppa ja Hämeenläänin palovakuutusosakeyhtiö. Rakennus purettiin Keskustalon tieltä 1960-luvun alkupuolella.
Helin, Jukka
Teos on taiteilijakirja. Runot julkaisemattomasta kokoelmasta "Musta lintu kuuntelee". Teksti käsin kirjoitettu, sivut kuvitettu, akvarelli- ja kuultopaperi. Pohjana kierreselkäinen luonnoslehtiö. Uniikkikappale.
Helistö, Liisa
muotokuvat
taidemaalarit
maalaustaide
Alkuperäinen maalaus on Hämeenkyrön kirjastossa
Heljo, Eino
Alkuperäinen maalauksen on Hämeenkyrön kunnanvirastossa
1919
Alkuperäinen maalaus Hämeenkyrön kunnanvirastossa
Vehmaan osuuskaupan johtaja Edvard Aaltonen 1948
1940-luku
Alkuperäinen maalaus Vehmaan kunnanvirastossa
Alkuperäinen maalaus on Hämeenkyrön kunnanvirastossa