koulut
oppilaitokset
koulurakennukset
opettajankoulutuslaitokset
Hämeenlinnan alakansakouluseminaari
Hämeenlinnan seminaari
Hämeenlinna
Kauriala
1930-luku
Hämeenlinnan alakansakouluseminaarin koulutalo valmistui kaupungin lahjoittamalle tontille Kaurialaan Erottajakadun ja nykyisen Seminaarinkadun kulmaan vuonna 1930. Arkkitehtuuriltaan rakennus edustaa 1920-luvun klassismia, ja sen suunnittelivat Yleisten rakennusten ylihallituksessa arkkitehdit Y. Sadeniemi, Hj. Åberg ja E. Schroderus. Myöhemmin seminaarirakennus sai viereensä useita lisärakennuksia ja toimi 2010-luvulle asti Tampereen yliopiston alaisena opettajankoulutuslaitoksena. Nykyään näissä tiloissa toimii kaupungin alakoulu, Seminaarin koulu.
Hämeenlinnan kaupunginkirjasto
Hämeenlinnan eläinsuojelusseura 1875–1900 : kertomus 25:ttä vuosikokousta varten 28 p. huhtikuuta 1900
järjestöt
eläinsuojelu
historia
eläinsuojeluyhdistykset
toimintakertomukset
1800-luku
Vuonna 1875 perustettu Hämeenlinnan eläininsuojelusseura on yksi kaupungin vanhimmista yhdistyksistä. Lyseon maantieteen ja luonnonhistorian lehtori A. Th. Böök (1858–1943) toimi vuosisadan vaihteessa eläinsuojelusseuran sihteerinä ja myöhemmin pitkäaikaisena puheenjohtajana. Hän laati seuran toiminnasta kaikkiaan viisi kertomusta, jotka yhdessä kattavat vuodet 1875–1925. Seuran ensimmäisen neljännesvuosisadan tärkeimpiä tavoitteita oli hevosten kohtelun parantaminen etenkin markkina-aikaan. Eläinsuojelun asiaa edistettiin myös tekemallä ahkeraa valistustyötä.
Böök, A. Th.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinnassa : Hämeenlinnan eläininsuojelusseura (Osakeyhtiö Hämäläisen kirjapainossa), 1900. http://urn.fi/URN:NBN:fi-fd2012-pp00000034
Kansalliskirjasto
Hämeenlinnan eläinsuojelusseura 1900–1905 : kertomus 30:vuosikokousta varten 30 p. huhtikuuta 1905
1900-luku (vuosikymmen)
Hämeenlinnan vuonna 1875 perustettu eläinsuojelusseura oli julkaissut 25-vuotiskertomuksensa vuonna 1900. Tämän jatkoksi seuran puheenjohtaja ja sihteeri A. Th. Böök kirjoitti vuonna 1905 seuran 30. vuosikokousta varten kertomuksen kokousta edeltävältä viisivuotiskaudelta. Seura jatkoi edelleen toimintaansa yleisön valistamiseksi ja eläinten paremman kohtelun edistämiseksi. Tällä kaudella ryhdyttiin myös järjestämään myöhemmin perinteeksi muodostunutta lasten Sylvia-juhlaa Kaupunginpuistossa. Juhlan ohjelmaan sisältyi "esitelmiä, soittoa, laulua, virvokkeiden ja kirjallisuuden jakamista kuin myöskin erilaisten pesimispönttöjen näyttäminen".
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan eläinsuojelusseura (Hämeenlinnan uusi kirjapaino), 1905. http://urn.fi/URN:NBN:fi-fd2012-pp00000310
Hämeenlinnan eläinsuojelusseura 1905–1910 : kertomus 35-vuosikokousta varten 28 päivä huhtikuuta 1910
Vuonna 1910 eläinsuojelusseuran puheenjohtajana toimi edelleen A. Th. Böök, joka kirjoitti jälleen kertomuksen edeltävältä viisivuotiskaudelta seuran 35. vuosikokousta varten. Seuran sihteeriksi oli vaihtunut kauppias K. F. Björkbom. Kertomuksen mukaan valistustoiminta jatkui edelleen ja tuotti tulosta. Lisäksi seura oli mm. ryhtynyt palkitsemaan erityisillä kunniakirjoilla sellaisia eläinten hoitajia, jotka olivat "vähintään viisi vuotta samassa paikassa erityisellä hellyydellä tehtäviään suorittaneet". Sylvia-juhla oli kuluneella viisivuotiskaudella voitu järjestää vain kerran, koska toukokuut olivat olleet hyvin kylmiä.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan eläinsuojelusseura (Suomalainen kirjapaino osakeyhtiö), 1910. http://urn.fi/URN:NBN:fi-fd2012-pp00000211
Hämeenlinnan eläinsuojelusseura 1915–1925 : kertomus seuran toiminnasta v. 1915–1925
1900-luku
Hämeenlinnan eläinsuojelusseura vietti 50-vuotisjuhliaan vuonna 1925 puheenjohtajanaan edelleen A. Th. Böök. Säännöllinen historiikkien julkaisu päättyi tähän vuoteen, mutta seuran toiminta jatkui katkoksitta talvisotaan asti. Vuonna 1966 vanhan seuran työn jatkajaksi perustettiin Hämeenlinnan seudun eläinsuojeluyhdistys asessori Harald Toivolan aloitteesta.
Böök, A. Th
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan eläinsuojelusseura (Arvi A. Karisto Oy:n kirjapaino), 1925.
Hämeenlinnan eläinsuojelusseura v. 1910-1915 : kertomus 40-vuosikokousta varten 27 p. huhtik. 1915
historiikit
järjestöhistoriikit
yhdistykset
Lehtori A. Th. Böök, Hämeenlinnan eläinsuojelusseuran puheenjohtaja, kirjoitti jälleen viisivuotiskatsauksen seuran toimintaan vuonna 1915, jolloin tämä Hämeenlinnan vanhimpiin kuuluva yhdistys vietti 40-vuotisjuhlaansa. Seuran säännöt oli uudistettu vuonna 1914. Tärkein muutos säännöissä oli, että seura saattoi perustaa "haaraosastoja" maaseudulle. Ensimmäinen maaseutuosasto perustettiin naapurikuntaan Hattulaan. Eläinsuojelusseuran järjestämä toukokuinen Sylvia-juhla Kaupunginpuistossa oli kuluneella kaudella kasvattanut suosiotaan, ja juhlaan osallistui vuosittain yli tuhat koululaista Hämeenlinnan kansakouluista ja myös ympäristön maalaiskansakouluista.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan eläinsuojelusseura, 1915.
rannat
Vanajavesi
rakennukset
Palokunnankatu
Wetterhoff
Hämeenlinnan kirkko
1920-luku
talvi
Vanajaveden jäältä otetussa postikorttikuvassa näkyy Hämeenlinnan keskustan etelärannan rakennuksia 1920-luvun loppupuolelta. Vasemmalla on Wetterhoffin työkoulun itäpääty, joka oli vuosikymmenen alkupuolella korotettu kolmikerroksiseksi. Koulun sisäpihalle rakennettiin vuonna 1927 värjäämö, jonka nurkka on kuvassa aivan lähellä silloista rantaviivaa. Palokunnankadun pohjoispuolella on räätäli Ståhlbergin talo, jonka erikoisuus oli keskellä rakennusta oleva kulkuaukko sisäpihan puolelle. Ståhlbegin talon yläpuolella mäenrinteessä on Raatihuoneenkadun taloja ja niiden takana kohoaa kirkon torni. Vuonna 1930 valmistunut suojeluskuntatalo Hämeen Suoja ei vielä ole rakenteilla tässä kuvassa.
kaupunkikeskustat
kirkot
torit
1910-luku
Luminen Hämeenlinna on kuvattu etelän suunnasta Vanajaveden jäältä luultavasti joskus 1910-luvulla. Wetterhoffin työkoulu on kuvassa vielä kokonaan kaksikerroksinen ennen 1920-luvulla tehtyjä korotuksia. Palokunnantalon edustalla aukeaa Rantatori. Wetterhoffin itäpuolella Palokunnankadun varrella näkyy ns. Ståhlbergin talo ja aivan kuvan oikeassa reunassa Hämeenlinnan kirkko.
tehtaat
teollisuus
sahalaitokset
Hämeenlinnan höyrysaha
Varikonniemi
Hätilä
Hämeenlinnan höyrysaha aloitti toimintansa Vanajaveden itärannalla vuonna 1873 paikalla, joka nykyään tunnetaan Varikonniemenä. Vanhempia nimityksiä tälle Hämeen linnaa vastapäätä sijaitsevalle alueelle ovat mm. Hätilänniemi, Linnanniemi ja Sahanniemi. Höyrysaha siirtyi 1890-luvulla August Eklöfin haltuun. Sahalla oli Eklöfin aikana parhaimmillaan yli kaksisataa työntekijää, joista osa asui läheisen Sahanmäen asuinkasarmeissa. Sahanmäen rakennuksia näkyy metsänreunassa kuvan taustalla.
Julkaistu painettuna: Suomalainen Kirjakauppa O.-Y.
Hämeenlinnan kansakoulut. Kertomus lukuvuosista 1885-1892.
kansakoulu
1880-luku
1890-luku
Hämeenlinnan kansakoulujen toisen seitsenvuotiskauden toimintakertomus ilmestyi kevätlukukauden 1892 päätteeksi. Suuri muutos kuluneella kaudella oli yhden luokan lisääminen alakoulun puolelle, minkä jälkeen sekä ala- että yläkoulu olivat kolmivuotisia. Koko kansakoulun läpikäyneet saivat siis jatkossa kuusi vuotta opetusta. Vuonna 1892 oli myös aloitettu iltakoulu, jossa opetettiin sisälukua, kauno- ja oikeinkirjoitusta, uskontoa ja luvunlaskua nuorille, jotka eivät enää olleet kansakouluikäisiä, mutta olivat jääneet näitä taitoja vaille. Opettajien hyyryraha oli lopetettu ja korotettu sen sijaan palkkoja, niin että miesopettajan alkupalkka oli jakson lopussa 1200 markkaa ja naisopettajan 900 markkaa. Uudet kansakoulurakennukset olivat valmistuneet jo edellisen seitsenvuotisjakson aikana Saaristenkadun varrelle. Kansakoulun alaisuudessa ja yhteydessä toimi vuoteen 1905 asti myös kansankirjasto. Kirjasto ja lukusali sijaitsivat Birger Jaarlin kadun ja Saaristenkadun kulman koulurakennuksessa vuoteen 1898 asti.
Favén, A. E.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan Uusi Kirjapaino, 1892.
Hämeenlinnan kansakoulut. Kertomus lukuvuosista 1892-1902
Hämeenlinnan kansakoulujen kolmas toimintakertomus käsittelee kaupungin kansakoululaitoksen tilaa kymmenvuotisjaksolla 1892-1902. Hämeenlinnan kansakoulujen tarkastaja, lyseon lehtori A. E. Favén kuvaa kulunutta jaksoa verrattain onnelliseksi. Opettajien pysyvyys oli ollut hyvä ja uusia rinnakkaisluokkia oli perustettu. Koulutyö jatkui edelleen Saaristenkadun koulurakennuksissa, mutta uusien luokkien perustaminen aiheutti tilaongelman. Pitkällisten pohdintojen jälkeen päädyttiin vuokraamaan Gaddin talosta lisää luokkatiloja vuodesta 1894 lähtien. Lisätilaa saatiin myös, kun kansankirjaston toiminta siirtyi vuonna 1898 kansakoulutalosta palokunnantaloon.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan Uusi Kirjapaino, 1902
Hämeenlinnan kaupunki.
Hämeenlinnan käsityöläiset ja käsityöläis- ja tehtailijayhdistys
käsityöläiset
ammattikuntalaitos
tehtailijat
liike-elämä
elinkeinoelämä
järjestötoiminta
1700-luku
matrikkelit
Tunnettua historioitsijaa, professoria ja Hämeenlinnan kaupungin historioiden kirjoittajaa K. O. Lindeqvistiä pyydettiin myös Hämeenlinnan käsityöläis- ja tehtailijayhdistyksen historiikin kirjoittajaksi. Tämäkin teos ilmestyi vasta tekijänsä kuoleman jälkeen vuonna 1928. Lindeqvistin teos sisältää laajan historiikin käsityöammattien ja ammattikuntalaitoksen historiasta alkaen Ruotsin vallan ajan käsityöläisistä Hämeenlinnan vanhassa kaupungissa. Kun ammattikunnat lakkautettiin vuonna 1868, määrättiin samalla perustamaan paikallisia yhdistyksiä huolehtimaan ammattikuntien aiemmin hoitamista tehtävistä. Hämeenlinnan käsityöläis- ja tehtailijayhdistys perustettiin vielä samana vuonna. Historiikissaan K. O. Lindeqvist esittelee yhdistyksen toimihenkilöitä ja kuvailee sen monia toimia ja tehtäviä lähes kuudenkymmenen vuoden ajalta. Merkittävän osan teoksesta muodostaa matrikkeli, jossa on sekä henkilötiedot kaikista Hämeenlinnan käsityöläis- ja tehtailijayhdistyksen jäsenistä vuonna 1928 että perustiedot yhdistykseen kuuluvista yrityksistä perustamisvuosineen ja omistajineen. Lähes 80-sivuisen ilmoitusliitteen avulla voi lisäksi tutustua 1920-luvun hämeenlinnalaisyritysten ilmoitteluun ja mainontaan.
Lindeqvist, K. O.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan käsityöläis- ja tehtailijayhdistys, 1928.
Hämeenlinnan käsityöläis- ja tehtailijayhdistys
Vanhassa Hämeenlinnassa oli vuonna 1738 vain pari suutaria, pari räätäliä, seppä ja muutama pellavakankuri. Käsityöläisten määrä alkoi lisääntyä 1700-luvun loppupuolella, kun kaupunki oli siirretty uudelle paikalleen Niementaustan mäelle. Myös mestareiden taitotaso nousi ja käsityöverstaat suurenivat, joten käsityöläismestareilla saattoi olla useampiakin kisällejä ja oppipoikia verstaassaan. Samalla ammattikuntalaitos vakiintui, niin että esim. vuonna 1806 Hämeenlinnassa perustettiin ainakin hattumaakareiden, satulamaakareiden, karvarien, seppien ja nikkareiden ammattikunnat. Vanhemmat ammattikunnat oli jo pellavakankureilla, suutareilla ja räätäleillä. Hämeenlinnalaisille tarjosivat palveluitaan myös mm. karstamaakarit, pläkslaakarit ja jeljuuttarit. Esa Kahila esittelee tässä laajassa artikkelissaan suuren joukon enimmäkseen jo kadonneita käsityöammatteja ja niiden edustajia Hämeenlinnassa 1600-luvulta 1900-luvun alkuvuosiin asti.
Kahila, Esa
Julkaistu kirjassa: Hämeenlinna : luontoa ja elämää 1 : 300-vuotisjuhlan muistoksi 1638–1938. - Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupunki (Arvi A. Karisto osakeyhtiön kirjapaino), 1938.
Hämeenlinnan kaupunki
kartat
kaupunkikartat
asemakaavat
Kiistala
Myllymäki
Sairio
Hämeenlinnan kaupungin vuoden 1926 asemakartta on laadittu Hämeenlinnan kaupungin rakennuskonttorissa. Asemakartta kattaa kaikki vuoteen 1926 mennessä virallisen (keskusta, Kiistala, Kauriala) tai epävirallisen (Myllymäki, Sairio) asemakaavan saaneet kaupunginosat. Kaurialan kaupunginosan kaava oli vahvistettu vuonna 1925, mutta se ei koskaan toteutunut tässä kartassa esitetyllä tavalla. Karttaan on merkitty tonttien numerot ja kadunnimet suomen kielellä. Moni keskustan kaduista oli pari vuotta aikaisemmin saanut uuden nimen. Alkuperäisen kartan mittakaava on 1:6000 ja koko 74 x 69 cm. Karttaa säilytetään Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
Hämeenlinnan kaupungin rakennuskonttori
Hämeenlinnan kaupungin historia : I osa : Hämeen linnan esi- ja rakennushistoria
Hämeen linna
Loppilaissyntyinen muinaistutkija Julius Ailio (1872–1933) pääsi vuonna 1892 ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta. Hämeenlinnan kaupungin historian ensimmäisen osan ilmestyessä hän oli jo ansioitunut muinaistutkija ja kulttuuripoliitikko. Ailio oli julkaissut Hämeen linnaa käsittelevän tutkimuksen Hämeen linna, sen vaiheet ja rakennukset vuonna 1901, joten Hämeenlinnan kaupunginvaltuusto pyysi häntä kirjoittamaan kaupungin historian ensimmäiseksi osaksi Hämeen linnan rakennushistoriaa käsittelevän teoksen. Historiasarjan toisen osan oli tarkoitus keskittyä linnan talous- ja hallintohistoriaan. Ailion teos käsittelee linnan rakennushistorian ohella myös Hämeen ja hämäläisten esihistoriaa sekä niin novgorodilaisten kuin ruotsalaistenkin valloitus- ja ristiretkiä Hämeeseen. Suunnitellulle toiselle osalle ei koskaan löytynyt kirjoittajaa, joten linnan talous- ja hallintohistoria jäi myöhempien tutkijoiden selvitettäväksi, ja Hämeenlinnan historian toisena osana ilmestyi K. O. Lindeqvistin kirjoittama Kaupungin historia Ruotsin vallan aikana.
Ailio, Julius
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupunki, 1917.
Hämeenlinnan kaupungin historia : II osa : Kaupungin historia Ruotsin vallan aikana
Historiantutkija, opettaja ja professori Kaarle Olavi Lindeqvist (1858–1927) toimi Hämeenlinnan lyseon historian ja suomen kielen lehtorina vuodesta 1888 ja rehtorina 1890–1903, mutta siirtyi vuonna 1907 Helsinkiin. Lindeqvist julkaisi lukuisia historian oppikirjoja ja tutkimuksia sekä alkoi jo Hämeenlinnassa ollessaan kirjoittaa Hämeenlinnan kaupungin historian toista, Ruotsin vallan ajan historiaa käsittelevää osaa, joka valmistui vuonna 1926. Laaja teos jakautuu kolmeen osaan, joista ensimmäinen käsittelee Hämeenlinnan vanhan kaupungin historiaa kaupungin perustamisesta vuoteen 1721. Toinen osa kertoo vanhasta kaupungista ja sen asukkaista vuosina 1721–1780, ja kolmas osa ulottuu kaupungin muutosta nykyiselle paikalleen aina Ruotsin vallan ajan loppuun.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna :Hämeenlinnan kaupunki, 1926.
Hämeenlinnan kaupungin historia : III osa : Hämeenlinnan kaupungin historia vuosina 1809–75
paikallishistoriat
kauppiaat
kaupunkihistoria
liikenne
markkinat
seuraelämä
seurakunnat
tulipalot
varuskunnat
Historiantutkija, opettaja ja professori Kaarle Olavi Lindeqvist (1858–1927) kirjoitti Hämeenlinnan kaupungin historian toisen ja kolmannen osa. Tämä kolmas, 1800-lukua käsittelevä osa ilmestyi vasta tekijän kuoleman jälkeen vuonna 1930. Teos alkaa Suomen sodan jälkeisistä vaikeista ajoista, joista tuskin oli toivuttu, kun kaupunkia kohtasi vuonna 1831 suuri tulipalo, joka tuhosi kaksi kolmasosaa rakennuksista. Tulipalon jälkeen käynnistyi mittava uudelleenrakennusvaihe. Lindeqvist esittelee 1800-luvun Hämeenlinnan asukkaita ja eri ammattiryhmiä sekä niin kaupungin elinkeinoelämää kuin aikakauden seura- ja huvielämääkin. Teoksen lopuksi käsitellään vielä Hämeenlinnan ensimmäisen sanomalehden Hämäläisen perustamista ja alkavaa suomalaisuusliikettä.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupunki, 1930.
Hämeenlinnan kaupungin kansankirjaston kirja-luettelo v. 1912
kirjastot
yleiset kirjastot
luettelot
kirjastoluettelot
kokoelmaluettelot
Hämeenlinnan kansankirjasto
Kirjastot julkaisivat 1800-luvun lopulla ja vielä 1900-luvun alkupuolellakin kirjaluetteloitaan painettuina. Luetteloita myytiin asiakkaille, jotta nämä saattoivat jo kotona tutustua kirjaston tarjontaan. Hämeenlinnan kansankirjaston luettelossa vuodelta 1912 on vähän yli kolmetuhatta nimekettä, joista suurin osa kuuluu kaunokirjallisuuden luokkaan. Lasten ja nuorten kirjoja sekä tietokirjallisuutta eri aloilta oli tarjolla vuonna 1912 vielä niukasti. Eniten valinnanvaraa oli uskonnollisten kirjojen lukijoilla. Suuri osa luettelon kirjoista on edelleen olemassa Hämeenlinnan kaupunginkirjaston varastoissa.
Hämeenlinnan kaupungin kansankirjasto
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupungin kansankirjasto, 1912.
Hämeenlinnan kaupungin kansankirjaston lisäluettelo 1 : (v. 1912–1916)
Hämeenlinnan kirjaston kokoelmaluetteloa vuodelta 1912 täydentää neljä vuotta myöhemmin painettu lisäluettelo, joka sisältää kirjaston hankinnat vuosilta 1912–1915. Neljän vuoden aikana kirjastoon on hankittu uutta kirjallisuutta alle kahdeksansataa nimekettä, josta "lasten ja nuorison kirjallisuutta" on noin seitsemänkymmentä nimekettä. Lisäksi luettelossa on viitisenkymmentä aikakauslehteä. Tuotteliasta kauttaan 1910-luvulla elivät mm. kirjailijat Eino Leino, Hilja Haahti, Väinö Kataja, U. W. Walakorpi ja Kyösti Wilkuna, joilta kaikilta on hankittu kirjastoon useita nimekkeitä.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupungin kansankirjasto, 1916.
Hämeenlinnan kaupungin kartta vuodelta 1832
1830-luku
Vuoden 1831 suurtulipalon jälkeen kaupunki sai uuden, C. L. Engelin laatiman asemakaavan. Tämän kartan on uuden asemakaavan pohjalta laatinut A. W Zitting. Kartassa näkyvät mm. uudet kadunnimet ruotsin kielellä sekä korttelien numerot ja ruotsinkieliset nimet. Keskustan uusia kadunnimiä ovat mm. Raastuvankatu (Rådstugugatan), nykyiseltä nimeltään Raatihuoneenkatu sekä Residenssikatu (Residencegatan), nykyiseltä nimeltään Hallituskatu. Kartta on julkaistu Hämeenlinnan kaupungin historian kolmannessa osassa, liite 2.
Hämeenlinnan kaupungin kunnallis-kalenteri
kunnalliskalenterit
kaupunginvaltuustot
toimielimet
johtokunnat
toimihenkilöt
1895
Hämeenlinnan ensimmäisen kunnalliskalenterin toimitti lääninrahastonhoitaja, asessori Anders Leonard Petterson (1841–1905), joka toimi 1800-luvun lopulla monissa luottamustehtävissä Hämeenlinnassa, mm. valtuustossa vuosina 1883–1898. Kunnalliskalenteri on luettelo eri tehtävissä toimivista henkilöistä. Siinä luetellaan valtuuston ja mm. rahatoimikamarin ja vaivaishoitohallituksen jäsenet, mutta myös monien kaupungissa toimivien yhteisöjen ja järjestöjen, kuten raittiusseuran tai rouvasväenyhdistyksen toimihenkilöt.
Petterson, Anders Leonard
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupunki, 1895.
kirjeet
Palotorvi-lehti julkaisi vuonna 1903 kolme Hämeenlinnan vuoden 1831 suurpaloa käsittelevää kirjettä. Ensimmäisessä kirjeessä kaupungin pormestari G. A. Lagerblad ilmoittaa silloiselle varamaaherralle J. Snellmanille Hämeenlinnassa 14.–15. syyskuuta 1831 raivonneesta tulipalosta, joka sai alkunsa kauppias Juseliuksen talon ulkorakennuksesta. Toisessa kirjeessä pormestari selostaa tarkemmin tulipalon kulkua ja sammutustöitä sekä luettelee palon aiheuttamia tuhoja. Kolmantena kirjeenä on vielä sammutustöitä johtaneen kaupunginviskaali J. Fryxellin selonteko palon kulusta ja sammutustoimista. Kirjeet julkaistiin sekä suomen- että ruotsinkielisinä.
Lagerblad, G. A.
Julkaistu aikakausjulkaisussa: Palotorvi 1903.
Fryxell, J.
liikerakennukset
mainokset
pankit
säästöpankit
Hämeenlinnan kaupungin säästöpankki
Hämeenlinnan vanha säästöpankki
1946
Raatihuoneenkadulla edelleen sijaitseva jugendtalo on peräisin vuodelta 1910. Skogsterin tavarataloa vastapäätä nouseen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Walter Thomé, ja sen rakennuttajana toimi Hämeenlinnan kaupungin säästöpankki. Tämä Hämeenlinnan ensimmäinen säästöpankki oli perustettu vuonna 1846, ja se sai vuonna 1910 kilpailijan, joka nimettiin Hämeenlinnan suomalaiseksi säästöpankiksi. Koska pankki ei ollut kaupungin omistuksessa, vanhaa nimeä pidettiin harhaanjohtavana ja kilpailijan vuoksi pelkkää säästöpankki-nimeäkään ei voitu käyttää. Vuodesta 1948 alkaen pankin viralliseksi nimeksi tuli Hämeenlinnan vanha säästöpankki. Kuvan postikortti julkaistiin juhlistamaan pankin 100-vuotisjuhlaa vuonna 1946.
Hämeenlinnan kaupungin säästöpankki 1846–1926
Hämeenlinnaan perustettiin ensimmäinen säästöpankki vuonna 1846. Pankin nimi oli aluksi Hämeenlinnan kaupungin säästökassa, myöhemmin säästöpankki. Tämä historiikki keskittyy lähinnä vuosien 1900–1924 tapahtumiin, sillä pankin historiasta oli julkaistu jo aiemmin Väinö Andelinin (Hämeen-Anttila) kirjoittama historiikki vuosilta 1846–1900. Tämän uudemman historiikin kuvaamalle jaksolle sijoittuvat mm. oman toimitalon valmistuminen Raatihuoneenkadun varrelle vuonna 1910 ja kilpailevan säästöpankin perustaminen syksyllä 1909. Vuonna 1948 pankin viralliseksi nimeksi tuli Hämeenlinnan vanha säästöpankki. Koska pankki ei ollut kaupungin omistuksessa, vanhaa nimeä pidettiin harhaanjohtavana.
Vartia, Verneri
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna (Arvi A. Karisto oy:n kirjapaino), 1926.
Hämeenlinnan kaupungin sairashuone 1886–1895
sairaalat
sairaanhoito
Hämeenlinnan kaupungin sairashuoneen kymmenvuotishistoriikin laati lääketieteen ja kirurgian tohtori Louis Gratschoff, joka toimi sairashuoneen lääkärinä vuosina 1891–1897. Kaupungin sairaalarakennus sijaitsi Koulukadulla ja sisälsi seitsemän potilashuonetta. Alun perin Hämeenlinnan kuumelasarettina aloittanut sairashuone muuttui kuvatun jakson aikana enemmän yleisen sairaalan suuntaan, ja sen nimikin muuttui Hämeenlinnan kaupungin sairashuoneeksi. Historiikin tilasto-osa sisältää tiedot sairashuoneella hoidetuista potilaista ja heidän "ulkonaisista ja sisällisistä taudeistaan". Lisäksi Gratschoff esittelee tilastoja mm. sairashuoneen tuloista ja menoista ja suoritetuista leikkauksista sekä luettelee sairaalan haavurikalustoon kuuluvat instrumentit.
Gratschoff, Louis
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan kaupunki (Hämäläisen Osake-yhtiön kirjapainossa), 1869.
kirjastorakennukset
Hämeenlinnan ortodoksinen sotilaskirkko päätettiin muuttaa kirjastorakennukseksi, kun kirkko itsenäistymisen jälkeen muistutti kaupunkilaisia ikävällä tavalla Venäjän vallan ajasta. Arkkitehti Bertel Strömmerin piirustusten mukaisesti ortodoksikirkko muuttui kirjastoksi vuosina 1922–1924. Vain korkeat portaat ja sisäänkäynnit jäivät suurin piirtein ennalleen. Valtion kirjastotoimiston johtaja maisteri Helle Cannelin (Kannila) kävi jo ennen virallisia avajaisia tutustumassa rakennukseen ja oli tyytyväinen näkemäänsä: "On mielihyvällä tunnustettava, että Hämeenlinnan kaupunki nyt on saanut parhaimman kirjastohuoneuston, mikä millään maamme pieniin kaupunkeihin luettavalla on. Se on talo, jota ylpeillen voidaan näyttää vieraillekin." Hämeenlinnan kaupunginkirjasto toimi tässä rakennuksessa lähes 60 vuotta, aina vuoteen 1983 asti.
Vuonna 1861 perustettu Hämeenlinnan kaupunginkirjasto toimi Pikkutorilla kuvan rakennuksessa vuosina 1924–1983. Kirjastotalo oli rakennettu alun perin vuonna 1900 ortodoksiseksi sotilaskirkoksi. Kirkkorakennus koki rajun muodonmuutoksen, kun sen tornit ja kupolit kaadettiin. Arkkitehti Bertel Strömmer suunnitteli pari miljoonaa silloista markkaa maksaneen muutoksen kirkosta kirjastoksi. Uusitussa asussaan rakennus edusti tyyliltään lähinnä 1920-luvun klassismia. Kirjastotalon vihkiäisiä päästiin viettämään 10. joulukuuta vuonna 1924. "Tästä vihkimäjuhlasta meidän suhteettoman upiassa miljoonapalatsissamme muodostui kieltämättä merkkitapaus kaupungin sivistyselämässä", kirjoitti sanomalehti Häme. Vihkiäisissä kohotettiin kolminkertainen eläköön-huuto kirjastotalolle, jonka valmistuminen oli "lopullisesti hävittänyt venäläisen sortoajan muistomerkin paikkakunnalta".
Hämeenlinnan kaupunginkirjaston henkilökunta vuonna 1934
henkilöstö
työntekijät
Hämeenlinnan kauåunginkirjasto
Hämeenlinnan kaupunginkirjaston henkilökuntaan kuuluivat vuonna 1934 vanhempi kirjastoapaulainen Sofia Purhonen, kirjastonhoitaja Ernesti Suolahti, nuorempi kirjastoapulainen Anni Saarto ja ylimääräinen apulainen Soini Mujo. Kuvasta puuttuvat päällysvaatteiden vartija Lyyti Nyqvist ja vahtimestari Oskari Toivonen, jota jo vuoden 1935 alusta seurasi Lauri Henriksson (myöh. Karo).
Turja, H. A.
kaupungit
Hämeenlinnan maaseurakunta
Vanaja
Hattula
Janakkala
Maanmittari J. F. Sevónin vuoden 1912 vaiheilla piirtämä Hämeenlinnan kaupungin kartta perustuu vuoden 1887 asemakaavaan. Sevón täydensi sitä kuitenkin tällä välillä valmistuneilla rakennuksilla ja puistoilla, mm. ortodoksisella sotilaskirkolla ja Kunnallissaunalla sekä Toripuistolla ja sen paviljongeilla. Sevónin kartta sisältää lisäksi Myllymäen kaupunginosan epävirallisen tonttijakokaavan. Toinen Sevónin piirtämä kartta kuvaa Hämeenlinnan kaupungin ympäristöjä sisältäen mm. Hämeenlinnan maaseurakunnan ja Vanajan pitäjän sekä myös osan Hattulan ja Janakkalan pitäjistä.
Sevón, J. F
Julkaistu painettuna: Helsingfors : A.-B. F. Tilgmann.
Hämeenlinnan kaupunki n. 1892, talot ja katot eriteltyinä
keskustat
rakennusaineet
Hämeenlinnan kaupungin kartta noin vuodelta 1892 esittelee tarkasti Hämeenlinnan keskustan 1800-luvun lopun rakennuskannan. Karttaan on erilaisilla väreillä merkitty kivi- ja puurakennukset. Myös rakennusten kattomateriaali selviää kartasta, esim. turvekatot on merkitty omalla värillään. Kadunnimet on kirjoitettu karttaan suomen kielellä. Kartan tekijästä ei ole tietoa. Alkuperäinen kartta on Hämeenlinnan kaupunginarkistossa.
ilmakuvat
puurakennukset
lyseot
Hämeenlinnan lyseo
1940-luku
Hämeenlinnan keskustan koilliskulman hallitseva rakennus on vuonna 1888 rakennettu ja vuonna 1936 laajennettu Hämeenlinnan lyseo. Tässä ilmakuvassa kaupunki on vielä hyvin puutalovaltainen, vain torin varrella on isompia kivirakennuksia. Hallituskadun varrella torin pohjoislaidalla näkyvät Yhdyspankin talo, lääninhallitus, Rytkösen kirjakauppa ja entinen Kaupunginhotellin talo, jossa Kaupunginhotellin muutettua Rauhankadulle vuonna 1929 toimi Uusi hotelli -niminen majoitusliike. Hotelli Seurahuone jatkoi perinteistä toimintaa samassa rakennuksessa 1940-luvun puolivälin paikkeilta lähtien.
Rantatori
linja-autoasemat
kerrostalot
Korpimaa osakeyhtiö
Korpikumi osakeyhtiö
1950-luku
Hämeenlinnan ydinkeskusta oli 1950-luvun lopulla jo täyttymässä suurilla viisi- ja kuusikerroksisilla kerrostaloilla. Matti Lampénin ja Märta Blomstedtin suunnittelema asunto-osakeyhtiö Jyrkänkulma valmistui Palokunnankadun varrelle Wetterhoffia vastapäätä vuonna 1950. Torin länsireunalle, Kansallisosakepankin pohjoispuolelle rakennettiin Asunto-osakeyhtiö Hämeentori vuonna 1951 arkkitehti Jaakko Tähtisen piirustusten mukaan. Rantatorin luoteiskulmassa osoitteessa Palokunnankatu 20 näkyy Arkkitehtitoimisto Erno & Sahlbergin suunnittelema ja Hämeenlinnan suomalaisen säästöpankin rakennuttama kuusikerroksinen asuin- ja liiketalo, jonka rakennustyöt aloitettiin vuonna 1956. Liikekerroksessa toimi 1950-luvun lopulla mm. O. E. Holmberg osakeyhtiön verhoilu- ja vuodevaateliikkeen myymälä ja sen vieressä Osakeyhtiö Korpikumin liike. Korpimaa oy perusti vuonna 1947 erillisen sisaryhtiön, Korpikumi osakeyhtiön, jonka toimitusjohtajaksi tuli kauppaneuvos Heikki Korpimaa. Uusi yhtiö oli "teknillisten kumitarvikkeiden, -letkujen, -mattojen, kumijalkineiden ym. kumitavarain erikoisliike" Korpimaa oy taas harjoitti nahka-, jalkine-, valjas- ja tekstiilitavarain tukku- ja vähittäiskauppaa. Tässä kuvassa ei vielä ole nykyistä linja-autoasemaa (vuodelta 1959) eikä Keskustaloa (vuodelta 1964).
Hämeenlinnan kiertokouluopettajaseminaarin albumi
opettajankoulutus
Hämeenlinnan kiertokouluopettajaseminaari
Hämeenlinnan kaupunkiin aiotun pikku- eli kiertokouluseminaarin perustava kokous pidettiin 30. marraskuuta vuonna 1889. Perustettavan oppilaitoksen johtokunta valitsi yksimielisesti laitoksen johtajaksi kansakoulunopettaja J. H. Tuhkasen, jonka aloitteesta hanke oli alun perin lähtenyt liikkeelle. Tämä albumi kattaa seminaarin viisitoista ensimmäistä toimintavuotta ja sisältää mm. oppilasluettelot ja ryhmäkuvat tuona aikana seminaarista valmistuneista. Tuhkasen seminaari toimi Hämeenlinnassa vuoteen 1919, jolloin kaupunkiin perustettiin kaksivuotinen valtion ylläpitämä alkukouluopettajaseminaari.
Tuhkanen, Johan Henrik
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : J. H. Tuhkanen, 1905.
Vuonna 1861 perustettu Hämeenlinnan kaupunginkirjasto muutti tähän entisen ortodoksisen sotilaskirkon rakennukseen vuonna 1924. Myös Hämeenlinnan maakunta-arkisto toimi saman talon yläkerrassa vuosina 1926-1977. Kaupunginkirjastossa 1950-luku oli kasvavien kirjamäärärahojen ja sen myötä myös kasvavien lainauslukujen aikaa. Samaan aikaan perustettiin ensimmäiset toimet, joihin valittavilta edellytettiin kirjastoalan ammattipätevyyttä. Ensimmäisiä koulutettuja kirjastoammattilaisia Hämeenlinnassa olivat Erkki Kemiläinen, Asta Pekonen, Seija Salomaa ja Saara Raakkula. Lastenosaston osastonhoitajana vuonna 1954 aloittanut Asta Pekonen toimi myös kirjastonjohtajana vuosina 1959–1974.
Laurila, Usko
Hämeenlinnan kaupunginkirjaston toiminta uudessa komeassa kirjastotalossa alkoi vilkkaana heti vihkiäisten jälkeen joulukuussa 1924. Lainoja oli keskimäärin sata päivässä, mikä oli entiseen verrattuna huippulukema. Lainausosasto oli kuitenkin päivittäin auki vain kolme tuntia iltaisin klo 17–20. Lasten tilanne oli vielä huonompi, he pääsivät lainaamaan vain kolmena päivänä viikossa klo 16–17. Lehtienlukusali sen sijaan oli avoinna joka päivä klo 13–19.30. Kesäisin aukioloaikoja supistettiin vielä tästäkin. Kaupunginkirjaston aukioloajat pysyivät suurin piirtein samanlaisina aina 1940-luvun puoliväliin asti, vain lastenosaston aukioloaikaan tuli pientä lisäystä 1930-luvun lopulta lähtien. Kuvassa näkyy kirjaston takana osa puista empirerakennusta, jonka rakennutti lääninmaanmittari, kapteeni Herman Otto Gylling Hämeenlinnan palon jälkeen vuonna 1832. Myöhemmin talo on tunnettu Puntilan talona.
Rytkönen, Enok
Pikkutori
Pikkukatu
Nykyiset kartat eivät enää tunne Pikkukatua, jonka näkymiä tämä postikortti kuvaa. Mukulakivipäällysteinen katu on kuitenkin edelleen olemassa Turuntien poikkikatuna Pikkutorin laidassa. Pikkukatu kulkee vasemmalla näkyvän vanhan puisen empirerakennuksen editse. Talo rakennettiin heti Hämeenlinnan palon jälkeen vuonna 1832, ja siinä ja sen lisärakennuksissa toimi Hämeenlinnan suomalainen tyttökoulu, joka 1900-luvun alussa muuttui Hämeenlinnan yhteiskouluksi. Kuvan oikeassa reunassa näkyy Hämeenlinnan kaupunginkirjaston sisäänkäynti korkeiden portaiden yläpäässä. Kaupunginkirjasto oli vuonna 1924 muuttanut tähän entisen ortodoksisen sotilaskirkon rakennukseen. Hallituskadun varrella, kirjaston takana näkyy osa ns. Puntilan taloa, joka on samalta ajalta kuin yhteiskoulun vanha puurakennus.
kirkkorakennukset
taksit
Toripuiston perustamisen yhteydessä vuonna 1911 istutetut puut olivat ehtineet jo vähän kasvaa 1930-luvulle tultaessa. Torille Hämeenlinnan kirkon edustalle on pysäköity autoja, mahdollisesti takseja. Torin pohjoisreunassa Uuden hotellin kohdalla toimi jonkin aikaa näihin aikoihin Uusi Vuokra-autoasema Torilla -niminen pirssi, jota pitivät Hyökkäysvaunupataljoonan aliupseerit. Toiminta ei kuitenkaan kannattanut, koska torilla oli jo ennestään kaksi pirssiasemaa ja rautatieasemalla vielä kolmas.
puistot
Toripuisto
paviljongit
Arkkitehti Armas Lindgreniltä tilattiin suunnitelma torialueen kohentamiseksi vuonna 1908. Hämeenlinnalaissyntyinen arkkitehti otti suunnittelutyössään huomioon torin ympäristön kolme merkittävää julkista rakennusta: kirkon, raatihuoneen ja lääninhallituksen talon. Hän jakoi torin kahdeksi toiminnalliseksi kokonaisuudeksi, jossa torin kirkonpuoleinen yläosa toimi puistona ja edustusaukiona ja alempi osa arkisena kauppapaikkana. Toripuiston Lindgren suunnitteli muotopuistoksi istutuksineen, nurmikenttineen ja hiekkakäytävineen. Puiston etelä- ja pohjoispäissä on Lindgrenin piirtämät paviljonkirakennukset, joista kuvassa näkyy vain etelänpuoleinen. Puistoa ympäröimään Lindgren suunnitteli matalan kiviaidan. Torin puolelle tuli kivimaljojen ympäröimä portaikko, jonka kohdalle keskelle puistoa sijoitettiin suihkulähde. Avoimeksi jäänyt torin alaosa tuli kivettäväksi mukulakiveyksellä. Armas Lindgrenin torisuunnitelma hyväksyttiin joiltakin osin korjattuna vuonna 1910 ja rakennustyöt valmistuivat seuraavan vuoden syksyllä.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Lähetyskirjakauppa.
Hämeenlinnan kirkko ennen vuosien 1891–92 muutostöitä
Vuonna 1798 valmistunutta Hämeenlinnan kirkkoa on sanottu Pohjolan pikku Pantheoniksi, ja sen esikuvana onkin ollut antiikin Rooman Pantheon-temppeli. Itse kuningas Kustaa III osoitti suurta kiinnostusta pienen sisämaakaupungin kirkkoa kohtaan. Hän valitsi oman hoviarkkitehtinsa Jean Louis Desprez’n suunnittelemaan antiikin ihanteiden mukaisen kirkon. Hämeenlinnan kirkosta tulikin yksi maan tärkeimmistä kustavilaisen klassismin muistomerkeistä. Kirkko koostui runkohuoneesta, jonka yläpuolella kaartui kuparipäällysteinen kupolikatto. Sisäänkäyntiä kehystivät doorilaiset pylväät ja päätykolmio. Alttari sijaitsi kirkon keskellä ja penkit kaaririveissä sen ympärillä kahdeksassa lohkossa. Lattia ja penkit kohosivat seiniä kohti amfiteatterimaiseen tapaan. Saarnatuoli oli seinustalla pääovea vastapäätä, sakaristoon johtavan oven ulkopuolella. Hämeenlinnan kirkon juhlallisen vihkimisen suoritti Hämeenlinnan seurakunnan kirkkoherra Zach. Cygnaeus ensimmäisenä adventtina, 2. joulukuuta 1798.
Hjertzell, Fritz
Hämeenlinnan lääninsairaala
Keinusaari
Arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnittelema kivinen sairaalarakennus valmistui Keinusaareen kruununmakasiineja vastapäätä vuosina 1841–1844. Uuteen sairaalaan oli suunniteltu peräti 100 sairaansijaa, mutta niitä saatiin lopulta vain 78, joten sairaala osoittautui varsin pian liian ahtaaksi. Sairaalan sivurakennukset korotettiin kaksikerroksisiksi 1880-luvulla ja 1920-luvun lopussa myös päärakennusta laajennettiin. Kuvassa päärakennus on jo korotettu kolmikerroksiseksi.
yritykset
myymälät
kauppa
paikallishistoria (historia)
Hämeenlinnan liike-elämä ja liikkeet -teos alkaa historiallisella katsauksella kaupungin elinkeinoelämään. Historiikin on kirjoittanut Väinö Hämeen-Anttila, ja se ulottuu vanhan kaupungin ajoista 1600-luvulta aina 1900-luvun alkupuolelle. Teokseen sisältyvät myös Arvi A. Kariston kirjoittamat Hämeenlinnan kauppayhdistyksen sekä Hämeenlinnan käsityöläis- ja tehtailijayhdistyksen lyhyet historiikit. Hämeenlinnan nykyiset liikkeet -otsikon alla esitellään kattavasti kaupungin 1910-luvun alun liike- ja teollisuusyritykset. Tässä osiossa luetellaan kaikki Hämeenlinnan huomattavimmat liikkeet, tehtaat, kaupat ja työpajat. Esittelyjä on yli 150 eri liikkeestä, ja useimmista liikerakennuksista on myös pieni valokuva. Teos antaakin monipuolisen kuvan kaupungin elinkeinoelämästä 1910-luvun alussa.
Hämeen-Anttila, Väinö
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Arvi A. Karisto osakeyhtiö, 1911.
Arvi A. Karisto osakeyhtiö
Karisto, Arvi A.
Hämeenlinnan lysee, lukukausitodistus 1893
koulutodistukset
skolbetyg
brev
1893
1800-talet
Eino Leinon todistus Hämeenlinnan lukiosta. Todistuksen kääntöpuolelle Leino on luonnostellut kirjeitä Söderströmille ja Kaiku-lehdelle. Söderströmille Leino tarjoaa Runeberg-suomennoksiaan. Kirjeessä mainittu Kuningas Fjalar valmistuu lopulta 1894 ja Nadeshda 1895. Suomennosten tarkistajiksi Leino mainitsee Alku Arthur Johannes Siegbergin, Arvid Genetzin ja Paavo Cajanderin. Siegberg on lyseon lehtori ja kuoromies, Genetz runoilija ja kielentutkija sekä senaattori ja Cajander runoilija ja suomentaja sekä Helsingin yliopiston suomen kielen lehtori. Kasimir Leino on yksi Leinon veljistä, kirjailija sekä sanomalehti- ja teatterimies. Juuri Kasimir otti ensin taiteilijanimekseen Leinon ja alkoi myöhemmin kutsua myös pikkuveljeään Einoa taiteilijanimellä Leino. --- Herra V. Söderström Porvoo Kuultuani veljeltäni Kasimir Leinolta, että olisitte halukas ottamaan kustannettavaksenne suomennokseni "Kung Fjalarista", saan täten ilmoittaa, että aikomukseni alusta alkaen olikin tarjota sen teille. Valitettavasti en voi [...] sitä vielä nyt lähettää, sillä se on tätä nykyä vielä leht. Cajanderin hallussa saamassa viimeistä voitelua. Paitsi häntä ovat työtäni tarkastaneet prof. Genetz ja maist. Siegberg, jotka kaikki ovat [...] korjauksilla. Kohtuulliseksi hinnaksi katson 350 mk. Samalla pyydän myös teiltä kysyä, ottaisitteko ehkä kustannettavaksenne uutta ”Nadeschdan” suomennosta. Työskentelen nimittäin sen kanssa paraikaa ja toivon sen saavani myös tänä kesänä valmiiksi. Jään odottamaan vastaustanne Kaiun toimitus Oulu Lähettäen myötäseuraavan kyhäelmän lehtenne "kivijalkaa" varten, pyydän samalla kysyä, otatteko muitakin samanlaisia vastaan ja millä ehdoilla. Jos katsotte tarjoukseni ansaitsevan yksityistä vastausta, niin sellaista pyydän. Kunnioituksella: Eino Leino Osote: Paltamo
Blomqvist, A. W.
Leino, Eino
Hämeenlinnan lyseekartanon vihkijäisissä
äänitteet
Cajander, Paavo
kirjailijat
runoilijat
runot
Hämeenlinnan lyseon uusi koulurakennus valmistui vuonna 1888 ja vihittiin käyttöön 17. syyskuuta. Hämeenlinnalaissyntyinen runoilija Paavo Cajander kirjoitti tilaisuuteen tämän juhlarunon. Runo on julkaistu painettuna mm. Hämäläis-osakunnan viidennessä Kaikuja Hämeestä -albumissa vuonna 1890. Äänitteen on toteuttanut Lasten ja nuorten kulttuurikeskus ARX vuonna 2010, lukija Veikko Pulli.
Julkaistu painettuna kirjassa: Kaikuja Hämeestä V : Hämäläis-osakunnan albumi.. - Helsinki : Suomalaisen kirjallisuuden seuran kirjapaino, 1890.
Vuonna 1873 perustetun Hämeenlinnan lyseon uusi ja nimenomaan lyseota varten suunniteltu koulurakennus valmistui vuonna 1888 ja vihittiin käyttöön 17. syyskuuta. Hämeenlinnalaissyntyinen runoilija Paavo Cajander kirjoitti tilaisuuteen tämän juhlarunon. Runo on digitoitu Lydiaan vuonnan 1890 ilmestyneestä Hämäläis-osakunnan viidennestä Kaikuja Hämeestä -albumista, jossa lyseon vihkiäisten vuosiluku on virheellisesti 1886.
Julkaistu kirjassa: Kaikuja Hämeestä V : Hämäläis-osakunnan albumi. - Helsinki (Helsingissä : Suomalaisen kirjallisuuden seuran kirjapainossa), 1890.
Hämeenlinnan lyseon toverikunta järjesti pitkäksi perinteeksi muodostuneita huvitilaisuuksia jo 1800-luvun puolella. Vuonna 1891 Seurahuoneen salissa nähtiin mm. kaksi huvinäytelmää. Ohjelmassa oli myös tanssia ja laulua.
Hämeenlinnan lyseen toverikunta
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna, 1891.
Hämeenlinnan lyseen uudesta koulurakennuksesta kertomus, jonka syyskuun 17 p. v. 1888 kello 12 päivällä vietettävää vihkimysjuhlaa varten kirjoitti Kaarlo Blomstedt
Hämeenlinnan normaalilyseo aloitti toimintansa vuonna 1873 ns. kivikoulussa eli entisessä yläalkeiskoulun talossa, rakennuksessa, jossa myöhemmin toimi mm. postikonttori. Koulu kärsi alusta asti tilapulasta niin, että pahimmillaan jouduttiin työskentelemään viidessä eri rakennuksessa. Uuden lyseorakennuksen valmistuminen oli huomattava parannus kouluoloihin ja myös merkittävä tapaus Hämeenlinnassa. Tässä kertomuksessa Karl Johan (Kaarlo) Blomstedt (1839–1888), joka oli lyseon rehtorina uuden koulurakennuksen valmistuessa, selvittää tarkasti uuden koulun suunnitteluvaiheet sekä myös rakennustöiden kulun ja kustannukset. Juhlarunon koulun vihkiäisiin kirjoitti kaupungin oma kasvatti, runoilija Paavo Cajander.
Blomstedt, Kaarlo
Julkaistu painettuna: Hämeenlinnassa : (Hämeen Sanomain osakeyhtiön kirjapainossa), 1888.
Hämeenlinnan lyseon uusrenessanssirakennus valmistui Itäisen Linnankadun varrelle vuonna 1888. Rakennuksen julkisivu on säilynyt ennallaan näihin päiviin asti. Lyseolla on ollut alusta asti merkittävä asema kaupungin ja koko maakunnan henkisessä elämässä. Sen opettajat ovat vaikuttaneet voimakkaasti niin kaupungin kunnalliselämässä kuin kulttuurielämässäkin. Lyseota ovat käyneet myös monet suurmiehet, joista tunnetuimpia ovat säveltäjä Jean Sibelius, runoilijat Eino Leino ja Larin Kyösti, valtioneuvos E. N. Setälä ja presidentti J. K. Paasikivi. He kaikki ovat saaneet myös muistolaatan koulun seinään.
Vuonna 1873 perustetun Hämeenlinnan lyseon oppilasmäärä kasvoi nopeasti itsenäistymisen jälkeen. 1920-luvulla oppilaita oli jo yli neljäsataa ja lisätilan tarve tuli ilmeiseksi. Kouluhallitus hyväksyi lyseon saneerausohjelman jo 1920-luvun lopulla, ja rakennushallituksen arkkitehti G. A. Wigström suunnitteli koulun molempiin päätyihin lisäosat. Rakentamisen piti alkaa vuonna 1929, mutta lamavuosien takia rakentamaan päästiin vasta 1930-luvun puolivälissä. Uudet lisätilat saatiin käyttöön vuoden 1937 alkupuolella.
Hämeenlinnan lyseon uusrenessanssityylinen koulurakennus sai kolmikerroksiset lisäsiivet molempiin päätyihinsä vuonna 1936. Lisärakennukset oli suunnitellut rakennushallituksen arkkitehti G. A. Wigström jo 1920-luvun lopulla. Rakentaminen kuitenkin viivästyi 1930-luvun lamavuosien vuoksi. Tammikuussa 1937 käyttöön otettuihin siipirakennuksiin mahtui yksitoista uutta luokkahuonetta. Talvi- ja jatkosodan aikana lyseorakennuksessa toimi sotasairaala.
Aaltonen, Albin
Hämeenlinnan suomalainen normaalilyseo perustettiin vuonna 1873. Normaalilyseo siirrettiin vuonna 1887 Helsinkiin, mutta Hämeenlinnan lyseo jatkoi toimintaansa. Kiertolaisvuosien jälkeen lyseo sai vihdoin oman koulutalon, kun uusrenessanssityylinen "lyceekartano" valmistui kesäkuussa 1888 Itäisen Linnankadun varrelle, Tähtipuiston kohdalle. Rakennuksen suunnitteli yleisten rakennusten ylihallituksen nuori arkkitehti Magnus Schjerfbeck yliarkkitehti Georg Wileniuksen johdolla. Uuden rakennuksen juhlalliset vihkiäiset pidettiin syyskuun 17. päivänä 1888. Isoja ja korkeita oppisaleja eli luokkia oli alun perin kahdeksan, ja lyseorakennus ylittikin valmistuttuaan silloiset tilavaatimukset. Koulun juhlasalia kehuttiin yhdeksi maan kauneimmista koulutiloista.