messut
näyttelyt
ohjelmat
liike-elämä
kauppa
teollisuus
rakennukset
rakentaminen
Hämeenlinna
1930-luku
1939
Hämeenlinnan kaupunki vietti vuonna 1939 perustamisensa 300-vuotisjuhlaa. Hämeenlinnan käsityöläis- ja tehtailijayhdistys järjesti saman vuoden kesäkuussa kahdeksanpäiväiset messut, joilla kaikki paikkakunnan ”huomatuimmat” liikkeet esittelivät palveluitaan ja tuotteitaan. Messujen tarkoitus oli ”antaa Hämeenlinnan elpyvälle käsityö- ja teollisuusliikkeelle uutta virikettä tuotannon kehittämiseen ja laajentamiseen ja ennen kaikkea kiinnittää suuren yleisön huomio paikkakunnan tuottajien kykyyn tarjota tarvitsijoille kunnollista tavaraa”. Messupaikkana toimi edellisenä vuonna valmistunut Keskuskansakoulun rakennus Lukiokadun varrella. Messuluettelo sisältää näytteilleasettajien luettelon lisäksi paljon ilmoituksia sekä laajan katsauksen Hämeenlinnan liike-elämän, teollisuuden ja rakennustoiminnan historiaan kaupungin perustamisesta alkaen. Messujulkaisussa kerrotaan myös ensimmäisistä käsityöläis- ja tehtailijayhdistyksen järjestämistä messuista vuonna 1933.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan käsityöläis- ja tehtailijayhdistys, 1939.
Hämeenlinnan käsityöläis- ja tehtailijayhdistys
Hämeenlinnan Moottorivene Oy:n vene "Nopea" Kaupunginpuiston laiturissa
laiturit
vesiliikenne
veneet
Vanajavesi
Kaupunginpuisto
1900-luku (vuosikymmen)
Hämeenlinnan moottorivene oy:n vene Nopea liikennöi Vanajavedellä kaupungin ja Mierolan väliä vuodesta 1908 alkaen. Nopealla oli pysäkki myös Kaupunginpuiston kivilaiturissa. Kivilaituri rakennettiin vuonna 1864 ja se sijaitsi suoraan Puistoravintolan alapuolella. Luultavasti paikalla oli jo ennen kivilaiturin rakentamista pienempi puinen tai kivinen laituri. Laiturin kohdalla rannassa olevan pienen paviljongin arvellaan olevan peräisin vasta 1900-luvun alkuvuosilta.
Julkaistu painettuna: Suomen matkailijayhdistys.
Hämeenlinnan kaupunginkirjasto
Hämeenlinnan normaalilyseon synty ja varhaisvaiheet
koulut
kouluhistoriikit
koulurakennukset
lyseot
oppikoulut
Erik Johan Tammio (1861–1930) oli hämeenlinnalaissyntyinen opettaja ja toimittaja, joka toimi lyhyen aikaa opettajana myös Hämeenlinnan normaalilyseossa. Tammion artikkeli Hämeenlinnan lyseon 40-vuotishistoriikissa käsittelee Hämeenlinnan normaalilyseon perustamisvaiheita, ensimmäisiä toimintavuosia ja mm. uuden koulun tilaongelmia.
Tammio, E. J.
Julkaistu kirjassa: Hämeenlinnan normaalilyseo 1873–1887–1913 : 40-vuotinen muisto. - Hämeenlinna : Arvi A. Karisto (Hämeenlinnan uusi kirjapaino), 1913.
Hämeenlinnan oloista sotavuosina 1808–1809
historia
sodat
sota-aika
Suomen sota
Historiantutkija, opettaja ja professori Kaarle Olavi Lindeqvist (1858–1927) oli Hämeenlinnan lyseon rehtorina julkaistessaan koulunsa vuosikertomuksen liitteenä tutkimuksensa Hämeenlinnan oloista Suomen sodan aikana 1808–1809. K. O. Lindeqvist oli merkittävä ja laaja-alainen historiantutkija, joka Hämeenlinnassa muistetaan parhaiten Hämeenlinnan kaupunkihistorioiden kirjoittajana. Hämeenlinnan oloihin Suomen sodan aikana keskittyvässä 30-sivuisessa tutkimuksessaan Lindeqvist kertoo, miten 8. maaliskuuta 1808 venäläisten etujoukot marssivat kaupunkiin ja ottivat sen haltuunsa. Venäläisen sotaväen majoittaminen ja ruokkiminen aiheuttivat harmia kaupunkilaisille, mutta vaikeuksista huolimatta Ruotsin vallan vaihtuminen Venäjän vallaksi pienessä sisämaakaupungissa sujui varsin rauhallisesti.
Lindeqvist, K. O.
Julkaistu kirjassa: Hämeenlinnan lyseo : kertomus lukuvuodesta 1901–1902. - Hämeenlinna, 1902.
Hämeenlinnan ortodoksisen sotilaskirkon kirkonkellot alas nostettuina
kirkot
kirkkorakennukset
kirkonkellot
ortodoksinen kirkko
1920-luku
Venäläinen sotilaskirkko valmistui Pikkutorille Turuntien päähän vuonna 1900. Kirkko korkeine torneineen edusti ajan ortodoksiselle kirkkoarkkitehtuurille tyypillistä bysanttilaisvaikutteista rakennustapaa. Vaikka uusi kirkko oli kaunis ja arvokas, sen rakentaminen ajoittui aikaan, jolloin Suomen itsehallintoa oltiin kaventamassa. Niinpä kirkko nähtiin alusta asti kaupungissa vieraan sortovallan symbolina. Venäläiset sotilaat poistuivat Hämeenlinnasta vuoden 1918 alussa, ja sotilaskirkko jäi Suomen valtion omaisuudeksi. Se oli käyttämättömänä aina tammikuuhun 1923 asti, jolloin rakennus luovutettiin korvauksetta kaupungin haltuun. Tällöin todettiin, että kirkko oli tyhjä lukuun ottamatta ikonostaasia, marmorisia alttaripöytiä ja kahdeksaa kirkonkelloa. Ikonostaasi luovutettiin Hämeenlinnan ortodoksiselle seurakunnalle ja kirkonkellot otettiin alas. Kellot myytiin tai luovutettiin luterilaisille seurakunnille, mm. Vesilahdelle ja Tyrväälle. Kirkontornit ja kupolit vedettiin köysien avulla alas ja kaikki kirkolliset piirteet rakennuksesta hävitettiin. Seuraavana vuonna rakennuksessa avautui kaupunginkirjasto.
Hämeenlinnan osoite- ja ilmoituskalenteri 1887
osoitteet
luettelot
hakemistot
kalenterit
osoitehakemistot
henkilöhakemistot
yritykset
ammatinharjoittajat
palvelut
virastot
1800-luku
1880-luku
1887
Hämeenlinnan ensimmäinen osoite- ja ilmoituskalenteri ilmestyi miltei täydellisesti kaksikielisenä, vain muutama ilmoittaja luotti pelkästään suomen kieleen. Paikallisten liikkeiden ja ammatinharjoittajien ilmoituksissa asiakasta puhutellaan aikakauden tyyliin varsin kunnioittavaan sävyyn ja houkutellaan mm. helpoilla hinnoilla ja sukkelilla toimituksilla. Ilmoitusten ohella kalenteri sisältää aakkosellisen henkilöluettelon ammatteineen ja asunto-osoitteineen sekä yleisten osoitteiden luettelon, jonka avulla taas löytyivät niin kaupalliset kuin julkisetkin palvelut asianajajista lääkäreihin ja köyhäinhuoneesta postikonttoriin. Kiinteistö- tai tonttiluetteloa kalenterissa ei ole, mutta osoiteluettelossa on maininta, jos henkilö asuu omassa talossaan. Lisäksi kalenterista voi lukea laajahkon kuvauksen Hämeenlinnan historiasta ja kaupungin alueista. Kirjoittaja ihastelee keskustan uusia pulskia kivirakennuksia ja arvokasta Raastuvankatua, kun taas Myllymäki on vain "yksi epäsäännöllinen etukaupunki... sisältävä suurimmaksi osaksi rauenneita puuhökkeliä, jotenkin mautonta mallia".
Öhrnberg, Hj., toimittaja
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna, Hj. Öhrnberg, 1887.
mainokset
ilmoitukset
1910-luku
1913
Edellisen osoitekalenterin ilmestymisestä oli vuonna 1913 kulunut jo yli 25 vuotta, joten esipuheessa tämä kalenteri esitellään ensimmäisenä Hämeenlinnassa ilmestyvänä osoitekalenterina. Numerojärjestyksessä etenevä luettelo kaduista, talonomistajista, vuokratonteista ja niiden omistajista aloittaa kalenteriosuuden. Tämän jälkeen seuraa varsinainen kaupunkilaisten aakkosellinen osoiteluettelo sekä liike- ja ammattiluettelo, joka alkaa apteekeista ja päättyy vakuutuslaitoksiin. Lisäksi kalenteri sisältää luettelon virastoista, yhdistyksistä ja kouluista. Hämeenlinnalaisten liikkeiden ja yritysten ilmoitukset ovat kalenterin alussa ja lopussa. Ilmoituksia tutkimalla selviää vaikkapa A. Gust. Skogsterin tavaratalon eri osastojen tuotevalikoima vuonna 1913.
Riihimäki
Hämeenlinnan kolmas (esipuheen mukaan toinen) osoitekalenteri ilmestyi vuonna 1915. Edellisen kalenterin ilmestymisestä oli kulunut tällä kertaa vain kaksi vuotta. Kalenterin alussa on jälleen luettelo kaupungin taloista ja talonomistajista sekä vuokratonteista ja niiden omistajista. Sen jälkeen seuraa varsinainen aakkosellinen osoiteluettelo, joka sisältää n. 3000 osoitetta. Hämeenlinnan liike- ja ammattiluettelon lisäksi luetellaan myös Riihimäen liikkeitä. Lisäksi kalenteri sisältää luettelot valtion, kunnan ja seurakunnan virastoista ja virkamiehistä sekä paikallisista seuroista ja yhdistyksistä. Pika-ajurien ja automobiilien taksat löytyvät osoitekalenterin loppupuolelta. Kauppaliikkeiden, pankkien ja muiden yritysten omat ilmoitukset on sijoitettu teoksen alkuun ja loppuun. Seuraavan kalenterin oli määrä ilmestyä jälleen kahden vuoden päästä, mutta sen ilmestyminen siirtyi vuoteen 1923.
Hämeenlinnan neljäs osoitekalenteri ilmestyi vuonna 1923. Esipuheen mukaan kalenteri on kuitenkin vasta kaupungin kolmas osoitekalenteri. Edellisen kalenterin ilmestymisestä (v. 1915) oli kulunut kahdeksan vuotta, ja julkaisijat viittaavatkin poikkeuksellisiin aikoihin, joiden takia uuden kalenterin julkaiseminen on viivästynyt. Osoitteiden määrä ei tällä välillä ollut kuitenkaan merkittävästi lisääntynyt, vaikka monia muutoksia osoitteisiin oli luonnollisesti tullut. Uudessa kalenterissa on kaikkiaan noin 2600 osoitetta. Aakkosellisen osoiteluettelon lisäksi kalenteri sisältää luettelon taloista ja talonomistajista, liike- ja ammattiluettelon sekä virastojen, yhdistysten ja koulujen luettelot. Kalenterin lopussa on vielä mm. ote kaupungin poliisijärjestyksestä sekä pika-ajurien taksat. Hämeenlinnan 1920-luvun yrityksiin ja liike-elämään voi tutustua myös kalenterin alussa ja lopussa olevien ilmoitus- ja mainossivujen avulla.
Hämeenlinnan viides ja viimeinen osoitekalenteri ilmestyi vuonna 1931, jolloin edellisen kalenterin ilmestymisestä oli kulunut kahdeksan vuotta. Tässä kalenterissa ei enää luetella kaupungin taloja omistajatietoineen niin kuin kaikissa aikaisemmissa kalentereissa. Henkilöluettelon lisäksi kalenteri sisältää ilmoittajien luettelon sekä luettelot virastoista ja kouluista sekä seuroista ja yhdistyksistä. Esipuheen mukaan henkilöiden osoitteet on poimittu vuoden 1931 henkikirjoista.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : (Oy. Hämeen Sanomain kirjapaino), 1931.
sillat
Pitkäsilta
Haahti, Hilja
Vanajaveden yli johtava Hämeenlinnan vanha Pitkäsilta oli käytössä vuosina 1878–1909. Pitkäsilta edusti perinteistä puurakentamistapaa tukiansaineen. Pian rakentamisen jälkeen 1880-luvulla puusillan kestävyys alkoi herättää suuria epäilyksiä. Kuvernööri antoikin kuulutuksen, jossa määrättiin, että sillalla ei saanut ajaa hevosella kuin ”jalasta jalkaan käyden” eikä sotaväki saanut marssia tahdissa, vaan ”sekajaloin”. Vanha silta korvattiin uudella rautasillalla vuonna 1909. Postikorttikuvassa 1900-luvun alussa näkyvät hyvin sillan kauniit puiset tukirakenteet. Silta-aiheisen postikortin on lähettänyt kirjailija Hilja Haahti äidilleen kirjailija Theodolinda Hahnssonille eli vapaaherratar Theodolinda Yrjö-Koskiselle vuonna 1907.
Hämeenlinnan puhelinosakeyhtiön nimiluettelo v. 1935
puhelinluettelot
puhelinlaitokset
Hämeenlinnan puhelinosakeyhtiö
myymälät
Hämeenlinnan puhelinosakeyhtiön vuonna 1935 julkaisemassa luettelossa on 833 puhelinnumeroa Hämeenlinnan kaupungin alueelta. Puhelinyhtiön jäsenet luetellaan edelleen sekä aakkosjärjestyksessä että numerojärjestyksessä, ja akkosellinen luettelo sisältää myös katuosoitteet. Myös maaseutukeskusasemiin liitetyt numerot ovat mukana luettelossa ja ilmoitussivujen määrä on entisestään lisääntynyt.
Alkuperäisen teoksen julkaisutiedot: Hämeenlinna, 1936
Hämeenlinnan puhelinosakeyhtiön nimiluettelo vuonna 1926
Vuoteen 1926 tultaessa telefooni-osakeyhtiö oli muuttunut puhelinosakeyhtiöksi ja puhelinnumeroiden määrä Hämeenlinnan kaupungissa oli lisääntynyt kymmenessä vuodessa yli kahdella sadalla. Varattuja puhelinnumeroita oli 672 tämän puhelinluettelon ilmestyessä. Yhtiön jäsenet luetellaan edelleen sekä aakkosjärjestyksessä että numerojärjestyksessä. Aakkoselliseen luetteloon on nyt lisätty myös tilaajien katuosoitteet, joita vuoden 1916 puhelinluettelossa ei vielä ollut. Hämeenlinnan keskusasemaan liittyviä maaseutukeskusasemia on yli neljäkymmentä, ja puhelimien määrä maaseudulla on lisääntynyt merkittävästi. Puhelimen käyttöön annetaan luettelossa varsin perusteellinen opastus, ja myös puhelutaksat ovat selkeästi esillä. Syyne Kiviluodon kangaskauppa, I. Serginin parturiliike ja monet muut paikalliset liikkeet ja yritykset ovat lisäksi saaneet ilmoitustilaa puhelinluettelon sivuilta.
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan puhelinosakeyhtiö, 1926.
puistot
Parkki
huvimajat
Kuvernööri Rehbinderin aikana Hämeenlinnan kaupunginpuistoon eli Parkkiin rakennettiin neljä paviljonkia paikoille, joista avautui kaunis näköala kohti Hämeen linnaa tai Vanajavettä. Kuvassa oleva kahdeksankulmainen näköalapaviljonki on puiston vanhimpia rakennelmia. Se on rakennettu vuosien 1841–1845 välisenä aikana. Sama paviljonki esiintyy mm. Johan Knutsonin 1850-luvulta peräisin olevassa maalauksessa. Sisäänkäynti paviljonkiin on rinteen puolelta, muilla sivuilla paviljonkia ympäröivät koristeelliset kaiteet. Myös katon räystäissä on koristeleikkaukset. Puistossa kävelijät saattoivat 1910-luvulla pysähtyä paviljongin luo ihailemaan näkymää kohti Hämeen linnaa ja kaupungin keskustaa.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Suomalainen kirjakauppa O. Y.
asemarakennukset
rautatieasemat
Tarina ei kerro, mikä tapahtuma Hämeenlinnan rautatieasemalla on kerännyt paikalle tällaisen väentungoksen. Kerrotaan, että tapahtuipa Hämeenlinnassa 1920-luvulla mitä tahansa, aina oli paikalla myös sotilassoittokunta. Sotilasasuisia soittajia on tässäkin postikortissa asemarakennuksen edustalla. Voisiko kyseessä olla peräti uuden rautatieaseman vihkiäiset vuonna 1921 vai odotellaanko kaupunkiin jotakin merkittävää vierasta?
Rytkönen, Enok
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna - Tavastehus : Enok Rytkönen.
Hämeenlinnan rouvasseuran talo (Kaivokadun päiväkoti, Birger Jaarlin katu 35)
rakennuspiirustus
1890-luku
lastenkodit
lastentarhat
päiväkodit
Kaivokadun ja Birger Jaarlin kadun kulmatontilla sijaitsevan rakennuksen vanhin osa on vuodelta 1859. Hämeenlinnan rouvasväen seura rakennutti tämän ”koulukartanon” kauppias Mikael Feodor Balkoffin lahjoittamalle tontille. Alkuperäisen rakennuksen pääty oli Birger Jaarlin kadun puolella ja julkisivu Kaivokadulle päin. Rouvasseuran taloa laajennettiin vuonna 1895 oheisen piirustuksen mukaisesti liittämällä siihen Birger Jaarlin kadun suuntainen lisäosa. Lisäksi vanhaa osaa levennettiin lännen puolelta avokuistilla ja pesutupahuoneella. Hirsirunkoisesta talosta tuli näin L:n muotoinen, pitkä ja matala, mittasuhteiltaan empiretyylinen, mutta myös nikkarityylistä vaikutteita saanut rakennus. Empireä edustavat mm. ikkunatyyppi ja rakennuksen pilasterijärjestelmä. Räystään aluskonsolit taas ovat nikkarityyliset. Laajennetun rakennuksen pinta-ala on 430 neliömetriä. Myös ullakkokerroksessa on huoneita, joita käytettiin asuntopulan aikana lastentarhan henkilökunnan asuntoina. Pihassa oli myös erillinen pakarirakennus pyykinpesua ja ruoanvalmistusta varten. Talon alkuaikoina rouvasseura piti talossaan köyhille tyttölapsille tarkoitettua pientenlastenkoulua. Vuonna 1856 perustettu koulu toimi ennen oman rakennuksen valmistumista ajuri Nyströmiltä vuokratuissa huoneissa. Uuden talon suurta salia seura vuokrasi erilaisia tilaisuuksia varten tuloja saadakseen. Pientenlastenkoulun ensimmäisenä opettajana mainitaan mamselli Eva Carolina Perden. Aluksi koulussa opetettiin uskontoa, käsitöitä ja päässälaskua, myöhemmin opetusohjelma laajeni käsittämään myös sisälukua, laskentoa, kirjoitusta, maantietoa ja luonnontietoa. Mamselli Perden hoiti opettajan toimensa ohella myös vuonna 1861 perustettua lainakirjastoa, joka alkuaikoinaan toimi samassa talossa. Rouvasseuran taloon sijoittui parin ensimmäisen toimintavuotensa ajaksi myös vastaperustettu Fredrika Wetterhoffin työkoulu vuonna 1885. Rouvasväen seura luopui omasta koulustaan ja jätti sen vastaperustetun kansakoulun johtokunnan hoitoon vuonna 1871, jolloin kansakoulun ylempi tyttökoulu sijoitettiin seuran omistamaan rakennukseen. Vuonna 1875 rouvasseura perusti orpokodin, jota pidettiin aluksi vuokrahuoneistossa, koska seuran omassa talossa toimi edelleen kaupungin kansakoulu. Kaupungin valtuusmiesten vastustuksesta huolimatta rouvasseura sai oikeuden päätöksellä talonsa taas omaan käyttöönsä pari vuotta myöhemmin, jolloin lastenkoti siirtyi sinne. Lastenkodin yhteydessä toimi jonkin aikaa myös lastenseimi, johon äidit voivat jättää pienet lapsensa päivätyönsä ajaksi 30 pennin päiväkorvausta vastaan. Vuosina 1884–1897 seura ylläpiti myös ns. kerjäläiskotia eli työkoulua kuljeskeleville lapsille. Työkodin tarkoitus oli pitää lapset pois kaduilta kerjäämästä. Lapset saivat opetusta erityisesti käsitöissä, mutta myös tavallisissa kouluaineissa, ja heille tarjottiin myös kaksi lämmintä ateriaa päivässä. Rouvasseura ryhtyi myös välittämään töitä köyhille naisille. Kaupunki lopetti kuitenkin avustuksensa tälle toiminnalle, kun sen katsottiin houkuttelevan köyhää väkeä maaseudulta kaupunkiin. Seuran hyväntekeväisyystyö kuitenkin jatkui. Köyhille myytiin edullisesti kylminä talvikausina puita, joita oli ostettu myyjäisten ja arpajaisten tuotoilla. Kaupungin vähäosaiset saivat myös pieniä raha-avustuksia joululahjoiksi. Vuonna 1897 toiminta laajeni vielä sopankeittolaitoksella, josta varattomat kaupunkilaiset saivat ostaa ”hyvää ja sopivaa keittoruokaa” 10 pennin litrahinnalla. Ompelukoulukin perustettiin vuonna 1902. Rouvasseuran lastenkoti toimi talossa aina vuoteen 1931 asti, jolloin seura lopetti toimintansa ja luovutti omaisuutensa Hämeenlinnan sisälähetysseuralle. Sisälähetysseura myi talon edelleen Hämeenlinnan kaupungille, joka perusti siihen kunnallisen lastenkodin ja kansanlastentarhan. Kunnallinen lastentarha oli aloittanut toimintansa jo v. 1928 Kaurialassa osoitteessa Armas Launiksen katu 1, ja sieltä se muutti korjaustöiden valmistuttua Kaivokadulle 1.9.1931. Rakennuksen korjaus- ja muutostyöt suunnitteli arkkitehti A. Kahma. Talon pihanpuoleisessa osassa toimi lastenkoti ja kadunpuoleisessa osassa 50-paikkainen puolipäiväinen lastentarha. Yhteinen keittiö sijaitsi talon keskellä. Talvisodan sytyttyä lastentarhan toiminta keskeytyi ja sen tiloissa toimi Hämeenlinnan sotilaslääni. Kaupungin lastenkoti muutti pois talosta vuonna 1946, jolloin siltä vapautuneisiin tiloihin perustettiin 23-paikkainen lastenseimi. Enimmillään Kaivokadun lastentalossa oli koko- ja puolipäiväosastoilla hoidossa 113 lasta. Entinen rouvasseuran talo on ollut siis koko olemassaolonsa ajan lasten käytössä. Vuonna 2021 rakennuksessa sattui kuitenkin vesivahinko, minkä seurauksena päiväkotiryhmä siirtyi väistötiloihin. Hämeenlinnan kaupunki on linjannut, ettei Kaivokadun päiväkoti enää palaa rakennukseen.
Hämeenlinnan maakunta-arkisto
satamat
rannat
laivat
Laivaranta
laivaliikenne
Hämeenlinnan laivaranta Rantapuiston laidalla vilkastui 1900-luvun alussa uudelleen rautatien tulon aiheuttaman laman jälkeen. Satamaan valmistui arkkitehti Armas Rankan suunnittelema satamakonttori vuonna 1911. Tuohon aikaan matkustajaliikennettä välittivät mm. Hämeenlinnan höyrylaiva osakeyhtiön laivat Pälkäne ja Kangasala, Adolf Kiutun omistama höyryalus Urho sekä maanviljelijä K. L. Vehoniuksen rakennuttama "komea laiva" Luopioinen I. Hämeenlinnan moottorivene osakeyhtiön moottorivene Nopea palveli maaseutu- ja huvila-asukkaita kaupungin lähiseuduilla: "Mielellään sillä kaupunkilaiset tekevät pieniä virkistysmatkoja ja sen avulla toimittavat pienet asiansa Mierolan ja kaupungin välisillä taipaleilla." Hämeenlinnan satamasta liikennöivät 1920-luvun loppupuolella vielä ainakin Luopioinen I sekä Tyrväntö- ja Hämeenlinna-nimiset laivat. Huviajelulle pääsi pienellä Aulanko-laivalla. 1930-luvulle tultaessa linja-autoliikenne vei kuitenkin matkustajat sisävesilaivoilta.
Keinusaari
sairaalat
Hämeenlinnan lääninsairaala
talvi
Hämeenlinnan vanha puinen Pitkäsilta korvattiin kuvassa näkyvällä uudella rautarakenteisella kaarisillalla vuonna 1909. Taustalla Keinusaaren puolella on Hämeenlinnan lääninsairaalan rakennuksia. Uuden sillan avajaisjuhlallisuuksista kertoi sanomalehti Hämetär 16.11.1909 seuraavasti: "Eilen oli täällä Hämeenlinnassa pikku juhlapäivä; eilen tapahtui näet uuden "pitkän sillan" avaus liikenteelle. Klo 12:lta päivällä se tapahtui itse paikalla... Uudella sillalla oli mustanaan väkeä. Siltarakennuskomitea aloitti juhlatoimituksen. Sen puheenjohtaja ruununvouti Tötterman ilmoitti, että sillanrakennustyöt ovat nyt ennättäneet siksi pitkälle, että silta on ajokunnossa." Tämän jälkeen kuvernööri Gordie otti sillan vastaan, julisti sen avatuksi ja ajoi pika-ajuri Toivosen kyydissä seurueineen edestakaisin sillan yli yleisön eläköön-huutojen saattelemana. Illalla järjestettiin vielä Teatteritalolla illalliset juhlan kunniaksi."
liikerakennukset
pankit
säästöpankit
Hämeenlinnan suomalainen säästöpankki
ajurit
vossikat
torit
Hämeenlinnan suomalaisen säästöpankin perustava kokous pidettiin 10.11.1909, ja pankki aloitti toimintansa heti seuraavan vuoden toukokuussa Nybergin perikunnan talossa torin alareunassa. Vuonna 1914 pankki muutti kaksi kertaa ja päätyi Raatihuoneen länsipuolelle Bogdanoffin perikunnan taloon, jonka pankki osti itselleen tontteineen vuonna 1916. Samalle paikalle rakennettiin myöhemmin uusi ajanmukainen pankkitalo, johon suomalainen säästöpankki pääsi muuttamaan joulukuussa 1929. Klassistisen pankkitalon suunnitteli arkkitehti Oiva Kallio. Pankin huoneisto sisälsi ison toimistosalin, kaksi asiakkaiden odotushuoneiksi kalustettua sivusuojaa, virkistyshuoneen, hallituksen huoneen sekä kassa- ja arkistoholvit, yhteensä n. 200 neliömetriä. Pankkitalon muut liiketilat ja yläkerrosten asunnot vuokrattiin jo ennen kuin talon rakennustyöt olivat alkaneet: "Paitsi pankin yhä kasvavia tarpeita, se nyt tyydyttää kymmenien ajanmukaisten liike- ja asuinhuonetarvitsijain vaatimuksia."
Hämeenlinnan suomalaisen säästöpankin talo vuodelta 1929 on arkkitehti Oiva Kallion suunnittelema. Arkkitehtuuriltaan pankkitalo edustaa 1920-luvun klassismia. Pääovea ympäröivät reliefit ovat kuvanveistäjä Gunnar Finnen käsialaa. Rakennuksen liiketiloissa toimivat 1930-luvun puolivälissä pankin lisäksi mm. apteekki, Hämeen Puku-Aitta, Parturiliike ja naiskampaamo "Keskus", Backman & Tyrylän kahvila sekä Hanna Hakalan kangaskauppa ja kutomaliike.
Hämeenlinnan suomalainen säästöpankki 1910–30/V–1930
historiikit
Hämeenlinnaan oli perustettu ensimmäinen säästöpankki jo vuonna 1846. Kaupungin suomenmielisten keskuudessa oltiin kuitenkin 1900-luvun alkuvuosina hyvin tyytymättömiä pankin toimintaan ja katsottiin, että etenkin Suomalaisen puolueen jäsenten oli vaikea saada luottoa vanhasta säästöpankista. Joukko suomenmielisiä päätyikin sitten neuvottelemaan uuden säästöpankin perustamisesta kaupunkiin. Hämeenlinnan suomalaisen säästöpankin perustava kokous pidettiin 10.11.1909, ja pankki aloitti toimintansa seuraavan vuoden toukokuussa Nybergin perikunnan talossa torin alareunassa. Perustajajäsenten joukossa olivat mm. tehtailija J. F. Alanko, kustantaja Arvi A. Karisto, lehtori Ernesti Suolahti, kirjapainon omistaja Kusti Laurila ja pastori Verneri Vartia. Vuonna 1914 pankki päätyi Raatihuoneen länsipuolelle Bogdanoffin perikunnan taloon, jonka pankki osti itselleen tontteineen vuonna 1916. Tämän kaksikymmenvuotishistoriikin ilmestyessä oli juuri päästy muuttamaan samalle paikalle valmistuneeseen ajanmukaiseen pankkitaloon.
Hämeenlinnan suomalainen yhteiskoulu
Hämeenlinnan suomalainen yhteiskoulu toimi 1920-luvulla useammassa rakennuksessa. Kuvassa vasemmalla on H. R. Helinin suunnittelema jugendrakennus vuodelta 1906. Oikeanpuoleinen empiretyylinen puurakennus on rakennettu Hämeenlinnan palon jälkeen 1830-luvulla. Koulun perustajat ostivat tämän rakennuksen laamanni G. A. Wetterhoffin perillisiltä koulutaloksi vuonna 1887. Sen takana on vielä Hallituskadun suuntainen kaksi luokkahuonetta käsittävä puurakennus, joka rakennettiin lisätiloiksi silloiselle tyttökoululle vuonna 1897. Oikeassa reunassa näkyvät vuonna 1924 ortodoksikirkosta kirjastoksi muutetun rakennuksen kiviportaat.
Hämeenlinnan telefoniyhtiö
Hämeenlinnan telefooniosakeyhtiö
1891
Hämeenlinnan telefooni-osakeyhtiön nimiluettelo vuodelta 1891 sisältää luettelon yhtiön jäsenistä sekä numerojärjestyksessä että aakkosjärjestyksessä. Luettelossa on 103 puhelinnumeroa, ja lisäksi luetteloon on painettu valmiiksi numerot kymmenelle seuraavalle tilaajalle. Numeron yksi omistaja oli Suomen yhdyspankki. Numero kaksi kuului kauppias ja pankinjohtaja A. Bogdanoffille, yhdelle puhelinyhdistyksen perustajajäsenistä. Numerolla kolme taas saattoi soittaa rautatieasemalle. Luetteloon on tehty käsinkirjoitettuja korjauksia ja lisäyksiä ilmeisesti telefoniyhdistyksen muuttuessa telefooniosakeyhtiöksi, sillä korjattu luettelo on päivätty vuodelle 1893. Alkuperäinen luettelo on Hämeenlinnan kaupunginarkiston kokoelmissa.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna, 1891.
Hämeenlinnan telefooni-osakeyhtiön nimiluettelo vuonna 1916
Vuonna 1915 ilmestynyt Hämeenlinnan telefooni-osakeyhtiön nimiluettelo sisältää luettelon yhtiön jäsenistä sekä aakkosjärjestyksessä että numerojärjestyksessä. Luettelon ilmestyessä Hämeenlinnan kaupungissa oli käytössä jo 465 puhelinnumeroa. Hämeenlinnan telefooni-keskusasemaan liittyivät Hattulan, Hauhon, Iittalan, Kalvolan, Janakkalan, Lammin, Lopen, Maatialan, Rengon, Toijalan, Tuuloksen, Turengin, Tyrvännön, Urjalan ja Vanajan maaseutukeskusasemat, joiden puhelinnumerot myös ovat luettelossa. Puhelu kaupungista maaseudulle maksoi 5 penniä. Kaupunkien väliset puhelut yhdistettiin "erityisestä interurbana osastosta". Luettelo sisältää myös tiedot näiden interurbana-puheluiden hinnoista sekä runsaasti ohjeita ja sääntöjä puhelimen käytöstä. Puhelimen käyttäjää neuvotaan mm. tulemaan puhelimeen heti soiton kuultuaan ja sovittamaan äänensä vahvuuden linjan pituuden mukaan.
Hämeenlinnan telefooni-osakeyhtiö
tyttökoulut
Hämeenlinnan tyttökoulu
Hämeenlinnan tyttölyseo
Kaurialan lukio
Kauriala
Hämeenlinnaan perustettiin yksityinen kuusiluokkainen keskikoulu tyttöjä varten vuonna 1924. Kaupunki lahjoitti Hämeenlinnan suomalaisen tyttökoulun osakeyhtiölle tontin Kaurialan kaupunginosasta, vanhan hautausmaan laidalta. Uusi koulutalo valmistui tälle tontille Erottajakadun varrelle vuonna 1928. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Toivo Salervo, joka oli aikansa arvostetuimpia koulurakennusten suunnittelijoita Suomessa. Tyyliltään tyttökoulu edustaa 1920-luvun klassismia, ja se oli aikanaan Kaurialan kaupunginosan ensimmäinen suuri kivirakennus. Erottajakadun varrella oli ennestään muutamia puutaloja, mm. aivan koulun vieressä oleva ns. Myllymäen talo, joka tuli vuonna 1936 koulun omistukseen ja toimi mm. vahtimestarin asuntona.
Suomen valokuva - Kaarlo Lindberg
klassismi
Hämeenlinnaan ryhdyttiin perustamaan tyttökoulua jo vuonna 1919. Tarkoitus oli saada valtion ylläpitämä tyttökoulu, mutta hanke ei onnistunut. Lopulta ahkeran varainkeruun jälkeen perustettiin yksityinen, Hämeenlinnan suomalaisen tyttökoulun osakeyhtiön ylläpitämä koulu vuonna 1924. Kuusiluokkaiseksi tarkoitettu Hämeenlinnan tyttökoulu aloitti toimintansa hyvin vaatimattomasti ja toimi neljä ensimmäistä vuotta kaupungin vuokratiloissa Saaristenkadun vanhalla kansakoululla. Oma koulutalo valmistui kaupungin lahjoittamalle tontille Kaurialaan vuonna 1928. Lyseon rehtori Antti Valve kirjoitti koulun vihkiäisjuhlaan runon ”Valkealle koululle” "Sen rinnalle nyt uusi koulu saa uus valtiatar uuden Hämeenlinnan ylitse Kaurialan kattojen se tervehtäen nostaa valkorinnan. Sen tyttärilleen opinahjoksi on rakentanut Hämeen valpas kansa ja sadat unelmat ja toivehet sill’ ompi saattajana matkallansa."
teollisuusrakennukset
kirjapainot
Hämeenlinnan uusi kirjapaino
Kusti Laurela, Aug. Boman ja Erl. Johansson perustivat Hämeenlinnan uuden kirjapainon vuonna 1900. Liike aloitti vaatimattomasti, mutta kehittyi pian paikkakunnan suurimmaksi yritykseksi alallaan. Uusi kirjapaino muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1909. Yritys sijaitsi kaupungin keskustassa Kasarmikadun ja Raatihuoneenkadun kulmatontilla nro 59, josta kirjapaino hallitsi Kasarmikadun puoleista kivirakennusta. Talon yläkerrassa sijaitsi latomo ja katutasossa painokoneet ja konttorihuoneisto. Viereisessä puutalossa samalla tontilla toimi Suomalainen kirjakauppa vuosina 1908–1915. Uusi kirjapaino yhdistyi Arvi A. Karisto osakeyhtiöön vuonna 1917.
Julkaistu painettuna: Hämeenlinna : Suomalainen kirjakauppa O.-Y.
1600-luku
1700-luku
opettajat
oppilaat
Anders Emil (Antti) Favén (1841–1913) oli Hämeenlinnan normaalilyseon ja lyseon historian ja maantieteen opettaja, joka toimi myös lyseon rehtorina ja kansakoulujen tarkastajana. Favén oli myös Hämeen Sanomien alkuperäinen nimimerkki Antti. Hänen tutkimuksensa Hämeenlinnan vanhemmista kouluista ilmestyi normaalilyseon lukuvuoden 1878–1879 vuosikertomuksen liitteenä. Teoksessaan Favén kertoo Hämeenlinnan kahden vanhimman koulun toiminnasta, koulurakennuksista sekä opettajista ja oppilaista. Hämeenlinnan ensimmäisen koulun perusti Pietari Brahe vuonna 1639, ja se tunnetaan nimellä Hämeenlinnan pedagogio eli lastenkoulu. Pedagogio muuttui vuonna 1690 triviaalikouluksi. Favén selvittelee triviaalikoulun vaiheita vuoteen 1842, jolloin koulu muutettiin yläalkeiskouluksi.
Favén, A. E.
Julkaistu kirjassa: Hämeenlinnan normalilysei : kertomus lukuvuodesta 1878–1879. - Hämeenlinna, 1879.
Hämeenlinnan vapaaehtoinen palokunta 1873–1923
järjestöt
järjestöhistoriikit
Hämeenlinnan vapaapalokunta
palokunnat
yhdistykset
Hämeenlinnan vapaaehtoisen palokunnan pitkäaikainen päällikkö, oikeusraatimies Gustaf Leonard Idestam kirjoitti tämän suppean historiikin palokunnan täyttäessä 50 vuotta vuonna 1923. Idestam laati Hämeenlinnan V.P.K.:n vaiheista kaikkiaan neljä teosta, joista tämä 50-vuotishistoriikki jäi viimeiseksi. Hän kertaa tässä lyhyesti palokunnan perustamisen ja muut vaiheet. Ensimmäisen viidenkymmenen vuotensa aikana Hämeenlinnan VPK oli osallistunut 184 tulipalon sammuttamiseen. Teos sisältää myös palokunnan kunniajäsenten luettelon ja vuoden 1923 jäsenluettelon.
Idestam, Leonard
Julkaistu kirjana: Hämeenlinna : Hämeenlinnan vapaaehtoinen palokunta, 1923.
tehtaat
tekstiiliteollisuus
kutomateollisuus
Hämeenlinnan verkatehdas
Hämeenlinnan verkatehtaan alueen rakennuksiin 1920-luvulla kuuluivat etualalla näkyvän kutomon lisäksi jugendtyylinen kolmikerroksinen konttorirakennus ja samoihin aikoihin valmistuneet tehtaan isännöitsijän ja teknillisen johtajan huvilat lähempänä Vanajaveden rantaa. Matalan kutomon takana näkyy vuonna 1914 valmistunut kolmikerroksinen karstalankakehräämö, joka piti sisällään kehruusalin ja tilavan varaston. Lisäksi kutomon lounaispuolella oli jo 1800-luvun puolella valmistunut yhdistetty värjäämö- ja korjauspajarakennus, joka ei näy kuvassa.
teollisuuslaitokset
Hämeenlinnaan vuonna 1895 perustettu Verkatehdas laajeni vaatimattoman alun jälkeen kaupungin suurimmaksi työnantajaksi, jonka palkkalistoilla oli parhaimmillaan jopa 1300 työntekijää. Postikorttikuvassa on vasemmalla alueen vanhin tehdasrakennus eli kutomo. Oikealla näkyy vuonna 1907 valmistunut konttorirakennus. Verkatehtaan toiminta Hämeenlinnassa päättyi vuonna 1963. Nykyään alueella toimii kulttuuri- ja kongressikeskus Verkatehdas, jonka avajaisia vietettiin kesällä 2007.
Julkaistu painettuna: Suomalainen kirjakauppa O.-Y.
Hämeenlinnan VPK:n 40-vuotisjuhla Aulangolla 19.7.1913.
Aulangonvuori
Aulanko
Hämeenlinnan vapaaehtoinen palosammutus- ja korjausjoukkio oli perustettu vuonna 1873, niinpä se sai juhlia jo neljäkymmenvuotisjuhliaan Aulangolla vuonna 1913. Palokuntalaisten yhteiskuva on otettu Aulangonvuoren paviljongilla, jonka Hugo Standertskjöld rakennutti vuonna 1886.
yhteiskoulut
Hämeenlinnan yhteiskoulu
Pikkutori
kadut
katukiveys
Pikkukatu
1950-luku
Yksikerroksinen empiretyylinen puurakennus Pikkutorin varrella on rakennettu Hämeenlinnan palon jälkeen 1830-luvulla. Hämeenlinnan suomalaisen tyttökoulun perustajat ostivat rakennuksen vuonna 1887, ja vuosisadan lopulla se sai jatkokseen vielä Hallituskadun suuntaisen puisen lisäosan. Vuonna 1904 koulutalo siirtyi suomalaisen yhteiskoulun osakeyhtiölle. Yhteiskoulu rakennutti samalle tontille pari vuotta myöhemmin vielä jugendtyylisen kivirakennuksen. Hämeenlinnan suomalainen yhteiskoulu, vuodesta 1937 lähtien Hämeenlinnan yhteiskoulu, toimi näissä rakennuksissa aina vuoteen 1955 asti, jolloin sille valmistui uusi koulutalo Hätilään. Rakennuksen edustalla näkyy Pikkukatu, jonka päällysteenä on edelleen alkuperäinen katukiveys. Tämä näkymä on säilynyt suurin piirtein entisenlaisena 1800-luvulta näihin päiviin asti. Vain liikennemerkistä voi päätellä, että kuva on otettu lähellä 1900-luvun puoliväliä.
Hämeenlinnan kaupungikirjasto
juonittelu
kosto
vallanhimo
Shakespeare, William
Kirjastot.fi
hammaslääkärit
hammashoitolat
hammashuolto
työvälineet
ihmiset
Anna-Liisa Rentola (Laakso) kantelelaisen hammaslääkäri Anna Jaakkolan tarkastuksessa. Kuva on otettu 1940-luvun lopulla.
Pukkilan kunnankirjasto
Hammaslääkärissä, mustalaisia ja metsälampi
Sillantaus, Pentti
Keuruun kaupunginkirjasto
Hampun riipimistä Tossavanlahden Pykäläselässä n. 1930
Keitele
valokuvat
naiset
hamppu
Hampun riipimistä Tossavanlahden Pykäläselässä n. 1930. Vasemmalla kuvassa on Hilma Maria Saastamoinen. Kuvaaja ei tiedossa.
Keiteleen kunnankirjasto
Hampurilaisia vieraita Karstulan leirintäalueella
vasikat
1970-luku
Paananen, Wellamo
Maire ja Väinö Ikäläisen Tuija-lehmä synnytti neljä vasikkaa, joista yksi kuoli. Kuvassa 7-vuotias Jari Hamulan Savikolla. Pielaveden ja Keiteleen Sanomissa 11.3.1976.
Paananen, Vellamo
äitienpäivä
Hamulan emäntiä. Äitienpäivät n. vuodelta 1932. Opettajana Tauno Pitkänen. Kuvaaja ei tiedossa.
asuinrakennukset
1960-luku
Hamulan Hiekassa heinäkuussa 1967. Takana Greta Särkilahti. Pielaveden ja Keiteleen Sanomissa 14.7.1967.
koululaiset
Hamulan kansakoulukuva vuodelta 1921. Opettajina toimi silloin Elsa ja Pekka Korhonen. Oppilaita Aino ja Kaisa Pelkonen, Elli Räisänen, Iida Jääskeläinen, Beeda (Beda) Jääskeläinen, Toivo Karhunen sekä Vilho Nuutinen. Kuvaaja ei tiedossa.
Vuoden 1929 Hamulan kansakoulukuva. Opettaja Anna Rahikainen. Oppilaita: Airi Pellikka, Antti Reininsalo, Pentti Räisänen, Toivo Sutinen, Senja Sutinen, Aune Nuutinen, Teuvo Nuutinen ja Teuvo Nuutinen (Höyläharjun Teuvo). Kuvaaja ei tiedossa.
1980-luku
Hamulan koulun 90-vuotisjuhlakuva 1986. Perustettu 1896. Koulu on ollut kylän musiikkitoimintakeskus perustamisvuodesta lähtien. Ensimmäisen lukuvuoden opettaja oli Albin Walkonen Lahdesta.
1900-luku
Hamulan koululaiset 1907, opettajana August Huuskonen. Anna-opettaja rouvan takana.
Hamulan koululla opettaja Jaakko Korhosen aikana. Vasemmalla rva Korhonen, Arttu Pellikka sylissä Irja-tytär, Veera Vesterinen, Maire myöh. Brömsi, takana Emil Vesterinen, Jaakko Korhonen sylissä tytär, takana vasemmalla Otto Karhunen, ”Pirsetti-Pekka” ja Eino Huuskonen. Kuvan omistaa Elsa Nousiainen.
Hamulan kyläläisiä rantatilaisuudessa 1973
Hamulan kyläläisiä rantatilaisuudessa. Pielaveden ja Keiteleen Sanomissa 2.8.1973.
lotat
Hamulan reippaita lottia n. 1934. Hanna Jääskeläinen, Beata Jääskeläinen, Anna Pulkkinen, Kaisa Pelkonen, Anna Pelkonen, Valma Pellikka ja Aino Markkanen-Airasto. Puuttuu: Aino Räisänen, Elma Räisänen, Elli Pellikka, Veera Vesterinen ja Maire Vesterinen (pikkulotta). Kuvaaja ei tiedossa.
Hamulan uusi myymälä 1964. Myymälänhoitaja Reino Paananen apulaisineen.