Herätysliikkeet ja seuraperinne Inarin kylissä
Törmänen
Sammuntalo
Ivalo
Veskoniemi
Inarijärvi
Kittilä
Karasjoki
Utsjoki
Koskamo, Olli
Heikki
Hilda-Maria
Aapa, Hans
Törmänen, Tuomas
Mikkonen
Puhakka, Augusti
Nykänen, Iivari
lestadiolaisuus
seurat
herätysliikkeet
saarnaajat
Niemelän, kuten muidenkin talollisten karja laidunsi kesät luonnonnityillä ja tuli vasta syksyllä pihapiiriin. Vain lehmät pidettiin yöaikana navetassa. Talon piiat ja rengit yöpyivät tallin vintillä ja navetan hinkaloissa kesäaikaan. Sunnuntait oli pyhitetty hartaudenpitoon ja silloin tehtiin vain pakolliset työt kuten karjanhoito ja ruoanlaitto. Seuroissa kulkeminen oli tavanomaista ja väki kulki viikkokausia kestäneiden seurojen perässä kylästä kylään. Aapa-Hans ja Olli Koskamo olivat vahvoja saarnamiehiä, jotka lukivat Raamattua ja selittivät tekstiä. Virrenveisuu oli suosittua. Erityisen hyvä laulumies oli Augusti Puhakka, joka kulki saarnamatkoilla Utsjoella ja Norjan puolella. Seuroja ja hartaustilaisuuksia pidettiin lähes joka talossa. Lestadiolaisuus oli vahvin herätysliike Inarin alueella. Helluntailiike rantautui Inariin vasta 1940-luvulla ja monet paheksuivat sitä, koska liikkeen jäsenet olivat kirkosta eronneita. Nuorten olisi toivottu kulkevan vain hartaustilaisuuksissa, mutta nurkkatanssit ja musiikki vetivät nuoria puoleensa. Minkäpä vanhempi väki sille mahtoi. Kuvassa Enok Niemelä vuonna 1926 "nuoren liivin aikana".
Niemelä, Mikko Enok
Luostarinen, Usko
Ahvenjärvi
Rahajärvi
Kirakkajärvi
Jakojärvi
Ruukinpirtti
Lapiopää
Huuhkaja
Jääskö, Kalle
Lantto, Antti
Nykänen, Valde
Sarre, Eemeli
Korhonen
Lukkari
Tervo, Niilo
Tervo, Yrjö
Tervo, Tauno
Kiviniemi, Lauri
Mikinpetteri:, veljekset
savotat
hevonen
metsätyöt
kämpät
Ahvenjärven savotalla oli kymmenen hevosta ja kolmekymmentä miestä. Maasto oli korkeaa ja vaarallista sekä hevosille että miehille. Leimikot tehtiin harvoiksi. Kaadettavat puut olivat jykevää tukkitavaraa ja vanhimmatkin, kaadetuksi määrätyt puut olivat hyvälaatuisia. Metsätyö- ja hevosmiehiä tuli savotalle Petsamosta, Sodankylästä ja Rovaniemeltä. Kesäksi hevosmiehet lähtivät muualle ja savotoille jäi vain uittomiehiä, jotka valmistelivat ja valmistautuivat tukin uittamiseen. Kämpät olivat vetosia ja kylmiä. Nurkissa petivaatteet jäätyivät, mutta kaminan lähellä nukkujat hikoilivat. Kämpällä oli hyvä kokki, joka valmisti aamiaiseksi poronkäristystä. Pitkin päivää oli tarjolla kahvia, jos ajomatka sattui kulkemaan kämpän ohitse. Törmäsestä käytiin vähän savotoilla. Ivalon ja Koppelon miehet sen sijaan kävivät ahkerasti hankkimassa lisätienestiä savottatyömailta. Kuvassa Enok Niemelä vuonna 1926 "nuoern liivin aikana".
Korvanen
Pihtijoki
Sodankylä
Mutenia
Pyhäselmi
Silmävaara
Lukkari, Sylve
Törmänen, Manu
Alakorva, Eemeli
Pula-aikana Inarissa ei ollut savottatyömaita, joten Törmäsen miehet Eenok Niemelä, Sylve Lukkari ja Manu Törmänen lähtivät savottahommiin Sodankylän Pihtijoelle. Kämppäolot olivat alkeelliset eikä ruokakaan ollut kovin monimutkaista. Pääasiallista ravintoa oli läski ja poronliha. Saunominen ja asiointi tapahtui kymmenien kilometrien päässä sijaitsevassa ruukinpirtissä. Kuvassa Enok Niemelä vuonna 1926 "nuoren liivin aikana".
Torpanpaavo
Purnumukka
Suvannon majatalo
Vuotso
Moskuvaara
Siuttajoen poroerotuspaikka
Alajärvi
Ivalojoki
Alela, Hugo
Pettersson:, perhe
Pettersson, Jussi
Postila, Roope
Blomberg, Elviira
Hämäläinen, Antti
Poikela, Nanna
Pehkonen, Jussi
Hellemaa, Sakari (Vilho Sakari)
vangit
Niemelän työsarkaan kuului aikanaan myös pesti varavangin kuljettajana. Vangit oli tuomittu pääsääntöisesti pienistä rikkeistä, joista tuomiona oli passitus vedelle ja leivälle muutaman päivän ajaksi. Vankeja tuotiin Petsamosta saakka ensin Ivaloon, jossa he yöpyivät. Ivalosta Niemelä kuljetti vangit hevosella Sodankylään Roope Postilan taloon, josta matka jatkui eteenpäin. Ajomatkat sujuivat leppoisasti jutustellen. Matka Sodankylään kesti kolme päivää, joten välillä yövyttiin ja ruokailtiin majataloissa. Eräällä reissulla Petsamosta tuotu mies oli todennut, että olipa yöpymispaikka tullut hänelle kalliiksi, kun joutui tilille maksamattomista lapsen ruokoista. Kuvassa Enok Niemelä vuonna 1926 "nuoren liivin aikana".
Oravanpyyntiä, helmenpyynnissä Petsamossa
Luttojoki
Kuivakoski
Kolmosjoki
Lounajoki
Akkajoki
Uusijoki
Tippajoki
Huhti, Heikki (Huhti-Heikki)
Katajamaa, Aukku
Katajamaa, Aukusti
oravat
metsästys
helmenpyynti
ketunmetsästys
raakunpyynti
huulihelmi
pesähelmi
Eelis Peltosen molemmat tarinat ajoittuvat vuodelle 1936, joka oli ilmoiltaan varsin erikoinen. Kesä oli helteinen ja ensilumi satoi vasta joulukuun puolessa välissä. Haastattelun alussa Eelis kertoo kuinka hän nuorena miehenä seikkaili Inarin erämaissa oravan ja ketunpyynnissä. Matkalle lähdettiin marraskuun 3. päivä kotirannasta Koppelosta Manu Peltosen tekemällä Laatokkamallisella veneellä. Matkavarusteina olivat laavu, kirves, verkkoja ja jonkin verran kuivamuonaa. Metsästys oli tuottoisaa, sillä oravannahasta maksettiin parhaimmillaan 35 mk nahalta. Oravanpyynnin kulta-aikaa oli vuosien 1915-1930 välinen aika. Oravanpyyntiin osallistui aina kaksi miestä, ja he saivat parhaina päivinä jopa kaksikymmentä oravannahkaa. Myös ketunpyynnin salat hän oli oppinut isältään. Punaketun nahka oli arvossaan, sillä siitä maksettiin 800 mk. Hintavertailun vuoksi kerrottakoon, että 60 kg:n jauhosäkki maksoi tuohon aikaan 60 mk, kahvikilo 11 mk ja sokerikilo 2,50 mk. Toisessa tarinassa liikutaan helmenkeruumatkalla Luttojoen varsipuroilla Petsamossa. Matkakumppanina nuorella miehellä on helmenpyynnin salat hyvin tunteva ikämies Akku Katajamaa. Matkaan lähdettiin hevosella, jonka kyydissä kuljettiin Ruohojärvelle. Siitä matka jatkui koskia urhoollisesti laskien syvälle Petsamon kairaan. Vain Pikkukoski jätettiin väliin ja se ohitettiin venettä vetämällä. Helmenpyynnissä viivyttiin 1,5 kuukautta helteisessä ja sadettomassa säässä. Eväiden lisäksi ruokatarvetta hankittiin verkottamalla. Majoitusta varten kaksikko rakensi turvekammin, jossa oli vilpoisaa nukkua. Helmenkalastuksessa käytettiin apuna itserakennettuja raakkupihtejä. Eelis kahlasi puroissa ilman vaatteita ja kauhoi raakkuja esiin kaksin käsin. Raakkuja nostettiin tuhansia kappaleita, joista helmiä saatiin saaliiksi parisataa kappaletta. Helmet toimitettiin myyntiin Ivalon Majalle johtaja Janssonnille, joka kielitaitoisena ihmisenä möi helmet turisteille. Hinta vaihteli 500 - 2000 markan kappalehintaan. Eelis korostaa, että raakkujen pyynti vaatii ennenkaikkea kokemusta, esivanhemmilta saatua tietoa, jota tutkijat eivät voi antaa.
Peltonen, Eelis Arvi
Inari
kettu
Kettu rauhoitettiin 1930-luvulla. Rauhoituksen seurauksena kettukanta lisääntyi huomattavasti ja rauhoitus jouduttiin kumoamaan. Ketusta alettiin maksaa tapporahaa.
Sammakkoniemi
Vätsäri
Nellim
Majavajärvi
Suolisjärvi
Järvenpään majatalo
Koppelo
Pulliainen, "Susi" Erkki
Peltonen, Nikodemus
myrkyt
ansat
susi
pyynti
Sudenpyynti on kärsivällisyyttä vaativaa hommaa. Niinpä poromiehet, joilla ei ollut aikaa susijahtiin kirjoittivat Koppelossa asuvalle ammattimetsästäjälle Nikodemus Peltoselle susilaumoista, jotka olivat hyökänneet porojen kimppuun. Peltonen oli saanut suden ja muun riistan pyyntioppia Pohjois-Norjassa, josta hän kulkeutui ulkomaalaisille asetetun pyyntikiellon jälkeen Inarin Koppelon kylään. Sudenpyynnissä käytettiin 1900-luvun alkupuolella myrkkykapseleita ja loukkuja. Susikantaa verotti myös aika-ajoin riehunut penikkatauti, joka vei susien lisäksi kettuja ja metsästyskoiria. Nikodemus Peltonen sai kaikkiaan 72 sutta, mikä lienee tämän lajipyynnin Suomen ennätys. Isä Peltonen siirsi metsästystietoutensa pojalleen Eelikselle, joka jatkoi pyyntiperinnettä.
Savotoilla tehtiin töitä ja vapaa-aikana pelattiin korttia
Kessi
Peltonen, Eelis
Peltonen, Uuno
Karisaari, Felix (Henrik Felix)
Mutenia, Frans Toivo (Franssu)
Sarre, Matti Antinpoika (Kauppa-Matti)
korttipelit
liipisavotta
sahaus
metsähakkuu
lakot
Armas Peltosen savottamiehen ura alkoi sahurina Vellijärven savotalla 1930-luvun alussa. Seuraavana vuonna työ jatkui Kessissä, josta puut uitettiin keväällä Inarijärveltä Paatsjokea pitkin Norjaan Pasvikin sahalle. Sieltä puut rahdattiin Eurooppaan, etupäässä Englantiin. Savotoilla oli miehiä eri puolilta Lappia: Muoniosta, Torniosta, Tervolasta, Sodankylästä ja jopa Pietarsaaresta saakka. Ensimmäinen savotta oli ns. liipisavotta, jossa liipiveistäjät olivat kaikki ulkopaikkakuntalaisia. Työvälineinä olivat kirveet, justeerit ja pokasahat. Savotoilla saattoi olla kerralla 350-400 hevosta, ja toinen mokoma miehiä. Kessin savotan aikana osa miehistä kortteerasi Kauppa-Matin pirttissä. Ruoantekoa varten taloon oli palkattu kokki, mutta monet söivät omasta pussistaan. Kauppa-Matti oli ahne kortinpeluulle ja iltaisin katsottiin korteilla kuka kuittaa potin. Kortinpeluu oli oikeastaan ainoa harrastus savotoilla ja ahneet ammatipelurit olivat tästä tietoisia. Kerran Kauppa-Matti palasi peluureissulta pelkät alusvaatteet päällään ja siinä rytäkässä oli mennyt myös hänen tyttärensä Inkan uusi peski. Pula-aikana tienestit olivat vähäiset ja monet miehet jäivät kokille "navasta kiinni". Kessin savottojen aikana mentiin yksissä tuumin lakkoon tienestien parantamiseksi ja siinä myös onnistuttiin.
Peltonen, Armas
Soikkonen, Aira
Nälkätalvena sairastettiin espanjantautia
espanjantauti
tartuntataudit
nälkätalvi
Espanjantautia edeltävä kesä v. 1919 oli kylmä ja kuiva. Ruokavarat olivat niukkoja, sillä peruna ei kasvanut, eikä saatu kalaa tai riistaa. Seurauksena oli nälkätalvi v. 1919-1920. Armas Peltonen sairastui tulirokkoon ja espanjantautiin, joista molemmista hän selvisi hyvän peruskunnon ansiosta. Vaikka kahden taudin heikentämä nuorukainen oli nälkäinen, hänelle ei saanut antaa muuta ruokaa kuin kauravelliä. Espanjantautiin ei ollut lääkettä, mutta lääkäri neuvoi antamaan potilaille viinaryypyn.
Mansikka-Aho, Vilho
Kolttaköngäs
Nikkeli
Kuivalahti
turistit
kalastus
hotellit
Kolttaköngäs oli vilkas turistipaikka. Siellä oli monikerroksinen hotelli, joka paloi ja jonka tilalle rakennettiin heti uusi. Lampaita oli joka talossa, samoin poroja. Lehmiä ei ollut joka talossa; hotellilla oli omat lehmät. Kalastusta harjoitettiin uistelemalla ja verkoilla. Verkkoja sai olla kolme taloutta kohti, uisteluveneessä ei saanut olla kahta henkilöä samasta perheestä. Turisteista englantilaiset kalastivat koko kesän. Turisteilla piti olla paikkakuntalainen soutaja.
Lietoff, Yrjö
1930-luku
Isä oli mäkitupalainen. Savotassa ollessaan 1930-luvulla hän osti hevosen, joka oli hiukan kallis, eikä hän sitten pystynyt hevosta maksamaan. Niin hän joutui välillä ilmaiseksi rengiksi. Isä oli hevosmies, hän piti paljon hevosista.
Idström, Kauko
Paldojärvi
Näätämö
Kurujärvi
Rauhala, Mikko
verkkokalastus
nuottakalastus
juomustus
Tarina kertoo kalastuksesta Paldojärvellä. Kalastus tapahtui verkoilla ja nuotalla sekä juomuksilla. Kalat vietiin Sodankylään Mannermaalle kapulakaloina eli jäisinä. Paljon kalaa vietiin myös Vuomaselkään erotuspaikalle. Paldojärven suuri siika oli edellisenä yönä kalastajan unessa näkemä. Seuraavana päivänä se tarttuikin verkkoon, mutta karkasi takaisin avantoon. Siika oli noin seitsemän kilon painoinen kun tavallinen siian paino oli noin 4 - 6 kiloa.
Maunu, Onni
Ronkajärvi
Ukonjärvi
Eenokki
Nuoran, Petteri
Lukkari, Sammeli
Pekkala, Mikko
poroerotus
Tarina kertoo erotuspaikalla tehdyistä porokaupoista. Poronlihalla oli kysyntää ja kauppoja tehtiin, kun vain hinnasta päästiin sopimukseen.
Ukonjärven kievarinpitoa, kyytimiehenä Ranta Anttiin
Kangas, Oskari
kievarit
Haastateltavan perhe piti kievaria Ukonjärvellä yhteensä kuusi vuotta. Kievariin kuului asuinrakennus, jossa oli pirtti ja vieraskamari kahdelle hengelle, navetta, talli ja sauna rannassa. Oli myös kolme lehmää ja hevonen kyytejä varten. Valtio ylläpiti kievareita, nimismies myönsi kievarinpitoluvan.
Lemmenjoki
Kitti, Magga
Kangasniemi, Iivari
Saijets, Aili
Lehtola, Pentti
West, Niila
West, Uula
saamen kieli
varkaus
Pellinen murtautui Iivari Kangasniemen varastoon ja anasti aseen, kaikki patruunat ja ruokaa. Magga Kitti oli Kangasniemellä piikana. Hän oli saamenkielinen, mutta osasi myös suomea. Joskus joku suomen sana oli kuitenkin hukassa. Tarina kertoo, että suurin osa saamenkielisistä ihmisistä osasi myös suomea. Westin Niila oli persoonallisuus, joka hallitsi pimeällä ja sumussa kulkemisen taidon.
Nikula, Lauri
Ranta, Mari
Kokko, Heikki
Alho
Talvitie
puuro
seurustelu
baarit
Kertoja meni äijän eli isän kanssa baariin. Isä ilmoitti, että nyt hän haluaa riisipuuron ja lihapullat. Riisipuuro tuli, mutta puuron alta löytyi perunankuoria ja lihanpaloja. Mari kutsuttiin paikalle. Hän kauhistui, koska annos oli tarkoitettu koiralle eikä asiakkaille ja toimitti uuden puuroannoksen tilalle. Kyseessä oli inhimillinen erehdys. Marilla oli riiuumiehiä, Alho ja Talvitie, isokokoisia kulkumiehiä, mutta heillä ei ollut sitoutumisen halua. Lopulta Kokko Heikki osti kullalla isännän paikan.
Appispalo
Iisakki
karhunpyynti
hirvi
Kaverukset lähtevät hirvenpyyntiin Appispaloon. Matkalla he näkevät karhun, joka on tappanut poron ja on sitä syömässä. Iisakki ampuu karhua, mutta ei osu ja karhu säntää karkuun. Appiskuusikossa näkyy tuoreita hirvenjälkiä. Mukana ollut opettaja ampuu vahingossa Westin Niilan härkäporon hirvenä. Kaverukset päättelevät, että tästä selviää rahalla ja niin käy. Karhua ei enää nähty.
Nikula, Lasse
Kuttura
Kiviniemi, Mikko Mikonpoika (Pikkumikki, Mikki)
Magga, Antti
Mikkola, Juhani
Pikku-Mikkinä tunnettu Mikko Kiviniemi taisi monet silmänkääntötemput. Hän onki ahvenia kellarin luukusta ja sai piimän virtaamaan kamarin ovesta. Hän kiipesi heittämäänsä köyttä pitkin ilmaan, ainakin ihmiset näkivät tapahtuman hetken aikaa näin. Hän hauskutti lapsia viulunsoitannalla ja teki monta muuta taikatemppua. Pikku-Mikin poika muistelee ja hämmästelee isänsä tempauksia. Hän kertoo isän oppineen silmänkääntötaidot suomalaiselta ammattitaikurilta, joka saapui ketunpyyntiin paikkakunnalle. Pikku-Mikki ei suostunut opettamaan taitojaan jälkipolvelleen.
Kiviniemi, Osmo
Solojärvi
Talvitupa
Jefremoff, Irja
Kela, Pirkko
Portti, Risto
Kiviniemi, Santeri
Kiviniemi, Ville
ammattiyhdistystoiminta
Yleislakon aikana 1949 Ivalossakin liikehdittiin maalaamalla mielenosoituksellisesti rikkurin hevonen. Solojärven savotan aikana 1952 jouduttiin peräämään palkkasaatavia. Savotoiden johtajien äkkinäisyydestä johtuen työmaalla harrastettiin vilunkia ja savottamiehiltä jäi palkkoja saamatta. Saatavia yritettiin periä konkurssiin ajautuneelta yhtiöltä. mutta siihen tarvittiin takauksia, joita ei ollut aivan helppoa saada. Työntekijöitä alettiin kouluttaman ammattiyhdistystoimintaan järjestämällä kursseja ja muuta koulutusta. Tietämystä saatiin lisää, kun kuntaan palkattiin taloustoimeen henkilöitä, joilla oli ay-osaamista.
Kola, Oiva
Pumpuliajoa, Muurmannin rata, Arkangelissa
Arkangeli
Kantalahti
Kuola
Pullojärvi
pumpulitiet
Aukusti Uusitalo kertoo aluksi miten keisarivallan aikaisia sotatarvikkeita kuljetettiin kolmea reittiä pitkin Suomeen. Aseet pakattiin pumpulipaaluihin ja ne kuljetettiin hevosella eteenpäin ensin Ivaloon ja sieltä Rovaniemelle. Työvoimaa värväävän välitysliikkeen avulla hän pestautui Murmannin ratatöihin. Työmaa oli kuitenkin aivan alkutekijöissään, joten hän hiihteli töiden etsinnässä pitkin Kuolan aluetta. Kantalahdesta hän hiihteli Petsamolaisten entiseen evakkopaikkaan Pullojärvelle ja sieltä takaisin Kantalahteen. Erilaisten työmaiden kautta hän päätyi Arkangeliin sahalle töihin. Kertoja kuvaa keisarivallanaikaista Arkangelia ainoaksi merikaupungiksi, jossa oli satamakaupungille ominaista elämää; merimiehiä, ravintoloita, tyttötaloja. Murmanskin kaupunkia ei vielä tuolloin oltu perustettu. Palkat olivat kehnot, joten elämän iloista ei päässyt nauttimaan. Sahalla oli työnantajan puolesta järjestetty asunnot ja ruokalat.
Uusitalo, Aukusti
Siikajärvi
Marasto
Vaskojärvi
Sappikiertämä
Kieksimävaara
Muotkatunturi
Riutula
Kapteeni, Takkunen
Takkunen, Eino
ahma : pyynti
Kapteeni Takkunen pyytää Pekan mukaansa karhunmetsästykseen, koska hän haluaa näyttää kavereilleen, että kyllä hänestäkin on pyytäjäksi. Aluksi tarinassa kuvaillaan kuinka miehet metsästävät ahmaa Muotkatunturissa ja Marastossa Siikajärven rannassa. Saalistakin tulee, kun Pekka saa ammuttua umpipesään paenneen ahman. Ahmanpyynnissä on tärkeää ennakoida ahman liikkeet ja vanha kettu Pekka sen kyllä taitaa. Vapun tienoilla pyytäjät suuntaavat kulkunsa Sappikiertämään ja jälittävät viiden karhun jäljet. Matkalaisten mukana on Pekan Halli koira, joka ei ole aiemmin ollut karhunpyynnissä. Välillä jäljet katoavat tuiskun sekaan ja kylmät säät kovettavat hanget. Niinpä pyytäjät lepäilevät muutamia päiviä Kieksimän kämpässä ja odottelevat suvikelejä. Lopulta karhu on tähtäimessä ja Pekka varmistaa saaliin. Takkulalla puolestaan on epäonnea, kun koivunoksat estävät tähtäämistä. Kirkas sää on sokaissut matkalaisten silmät ja niitä on paranneltava muutama päivä kämpässä makoillen ja karhunlihaa keitellen. Lumisokeuteen löytyy Pekalta oiva parannuskeino. Silmäkuopat noetaan hiilellä ja matkaa päästään jatkamaan kohti Riutulaa. Karhun lihasta riittää syömistä myös Riutulan lastenkodin lapsille. Karhun käpälä lähtee kenraaliystäville todisteeksi kapteeni Takkulan saalistustaidoista. Pekka kehuu Takkulaa kovaksi mieheksi, jonka liikkumisia haittasi loppuaikoina liikenneonettomuudessa saadut vaivat
Morottaja, Pekka
Haavan ompelu suonilangalla, karhunkaatoa kirveellä ja keihäällä
Morottaja, Antti (Karhu-Antti)
Morottaja, Matti (Setä-Matti)
kansanlääkintä
karhu
Pekka ompelee suonilangalla halonteossa syntyneen syvän haavan. Suonilanka ei perimätiedon mukaan aiheuta tulehtumista. Setä-Matti ja veli Antti lähtevät talvikeleillä pyytämään Marastosta karhua. Asentopaikkaa varten tarvitaan nuotio ja niinpä Matti ryhtyy hongan kaatoon sillä aikaa kun Antti on viemässä poroja kaivokselle. Yhtäkkiä karhu ampaisee hongan alta, eikä Matti aikaile, kun hän iskee karhua kirveellä otsaan. Pekka kertoilee myös miten keihästä käytettiin karhunpyynnissä ja miten karhua kannattaa jäljittää.
Willamo, Oiva Johannes
Reutu
Reutu, Hannu
huumori
jutut
Humoristisia juttuja Reutun sontatunkiosta, heinänteosta, karhunammunnasta sekä Hildan lentokeen lakuttamisesta. Lopussa on juttu jätkien saunanlämmityksestä. Saunomisen marssijärjestys muuttuu, kun eversti Willamo seurueineen saapuu paikalle.
Aholan Risto Ouran kaupassa ja Siuttajoen erotuksessa
Siuttajoki
Seitavaara
Jankkilan, Ransi
Oura, Risto
Ahola, Pekka
Kosonen, Matti
seidat
kosintareissut
Pekka Morottaja muistelee Aholan kosioretkeä Riutulassa ja myös harhapolkuja, joille hän suistui Aholan Riston kaupassa. Jauhonhakureissulla rekeen tuli laitettua kaupan varastosta maksetun jauhosäkin lisäksi muutakin tarvekalua kuten nippu pieksuja ja muuta pientä. Siuttajoen erotuksessa Ahola näpisti Jankkilan Ransilta 60 000 mk yhteisen illanvieton päätteeksi. Rahat löytyivät vasta, kun konstaapeli Kosonen ja Portin Risto päättivät järjestää uudelleen etsinnän Aholan kotimatkalla. Etsinnät meinasivat jäädä taas tuloksettomiksi kunnes he löysivät kummallisen jäämöykyn reen keulasta. Tarinan lopussa sivutaan Seitavaarassa sijaitsevan muinaisen palvontapaikan tilannetta.
Jäkäläpää
Kuivakuru
Miessijoki
Angeli
Pihlajakuru
Morgamoja
Korppila, Urho
Wasko, Jouni
Loppukaarre
Ruokanen
Tirron, Jouni ks. Wasko Jouni
Merenluoto, Kari
Turkka, Pekka
Kangasniemi, Väinö
Savottojen loppuessa kesäajaksi Pekka lähtee kullankaivuuseen Wasko Jounin ja Korppilan Urhon kanssa. Ensimmäisenä kesänä kaivuu aloitetaan Marastosta, josta siirrytään Jäkäläpäälle Pehkosen ojana tunnettuun paikkaan. Lopulta he päätyvät Loppukaarteen valtaukselle, jossa saavat luvan kaivuuseen, mutta ehtona on, että Pekka ja Urho rakentavat kämpän. Se valmistuukin seuraavana kesänä. Kultaa tulee mukavasti Ensimmäisen kesän uurastuksen tuloksena kultaa on jo 500-600 g, jota Urho lähtee myymään. Kaivajien palkkio ensimmäisen vuoden saaliista jää niukanpuoleiseksi, mutta seuraavina kesinä kullanmyynti onnistuu ja päiväpalkoista tulee hyviä. Pekan mukaan kulta on tarttunut vanhoihin uomiin rinteille ja erityisen hyvä kaivuualue on Lemmenjoki, Jäkäläpää Miessin kolmio. Suurin Pekan saama hippu on painanut 34 g. Pysyväksi muistoksi kullasta on jäänyt äidin vihkisormus. Kulta-alueilla oli runsaasti myös erilaisia jalokiviä kuten korundeja ja granaatteja. Niitä ei osattu ottaa tuolloin talteen ja arvokkaat kivet jäivät maastoon.
Metsätyön luonne, ankaruus ja kannattavuus
metsurin työ
Haastattelun alussa Esko Mannermaa kuvaa nuoren miehen ensikosketusta savottatöihin ja saapumista savottakämppään jurojen savottajätkien joukkoon. Esko Mannermaa ja Vilho Mansikka-aho keskustelevat metsurin työn raskaudesta ja työmotivaatiosta. Tuottavuutta tarkastellaan lyhyellä tähtäimellä ja työntekijälläkin on usein mielessä vain tilipussi. Tästä on seurauksena metsureiden lyhyt työura, joka päättyy usein jo 40 -vuotiaana. Esko Mannermaan mielestä työssä pitäisi pitää taukoja ja huolehtia muutenkin omasta kunnosta.
Mannermaa, Esko
sotavangit
vankileirit
Esko Mannermaa muistelee kuinka hän aloitti metsurin uransa v. 1943 15-vuotiaana poikasena Solojärven metsätyömaalla. Työtehtävänä hänellä oli pääasiassa kuormien anto ja latvusten katkominen. Työmaalle lähdettiin syksyllä ja kotiin palattiin vasta vapun tienoilla. Puiden kaadosta huolehtivat venäläiset sotavangit, jotka tekivät ahneesti töitä ruokansa eteen. Vangit marssitettiin aamulla rivissä yhden vartijan valvomana päivittäiselle työmaalle, joka päättyi kello 15 maissa. Muona oli heikkoa niin metsureilla kuin vangeillakin. Ravintona oli pääasiassa laardikastiketta ja perunaa. Työvälineinä savotalla olivat justeerit. Inarin kunnassa asuvat savottamiehet saivat käyttöönsä työmaalle mennessään ruukin (Metsähallituksen) omistaman hevosen, jonka oli mahdollisuus ostaa itselleen työtä vastaan.
puunkorjuu
mittaus
puunleimaus
metsätyö
Metsurin työ on muuttunut paljon siitä kun kertoja aloitti poikasena metsätyöt. Saksimiehet, jotka hoitivat mittauksen vielä 1950-luvulla ovat jääneet historiaan ja metsurit hoitavat mittamiehen työt itse. Mittaamisessa on otettava huomioon monia asioita ja joskus sattuu virheitä, jos pinoon sattuu vaikkapa liikaa lahopuuta. Mannermaa oli piipahtanut 1970-luvulla myös Ruotsissa paperitehtaalla, mutta todennut ettei työ sovellu metsurin vapaaseen työrytmiin tottuneelle ja vesistöjen ääressä syntyneelle. Niinpä hän palasi takaisin metsurin hommiin. Raitis ilma ja oma vapaus ovat metsurin työn hyviä puolia.
Fellman, Jakob
sukuhistoria
suvut
Tarinassa kuvataan Jakob Fellmannin osuutta Mannermaan sukutaustaan ja sitä miten Paadar sukunimi muuttui Mannermaaksi.
Höveli kassööri ja tarina Emma-valssista
Luusuan kämppä
Möyryvaara
Kangasniemi, Eenokki
Kagasniemi, Juho
1920-luku
Vuotta 1921 kutsuttiin villiksi vuodeksi savotoilla ansaittujen hyvien tienestien takia. Puusta maksettiin 5 mk/juoksumetri ja saaduilla tuloilla Aukustin isä osti hyvän hevosen 10 000 markalla. Aukusti muistelee myös, kuinka Mikko Kiviniemi lähti kesken savotan katsomaan perhettään ja varusti hevosreen täyteen heinää kassöörin luvalla. Palkanmaksun aikana Mikko kyseli eikö palkasta pitäisi vähentää kotit, heinäkuorma ja talven sapuskat. Kassöörinä toiminut Kangasniemen Junnun poika Eenokki oli sanonut, että töistähän sulle maksetaan ei menoista. Mikko oli tuumannut jälkeenpäin, että sattuipa minun kohdalleni hyvä kassööri. Liekö syynä ollut Pikkumikin "fakiirin" ja viulunsoitannan lahjat, joilla hän hauskutti metsäherroja. Emma valssista syntyi hauska tarina, kun Kauppamatin kammarissa kauppiaan tytöt olivat soittaneet grammaria. Kauppamatti oli huutanut tytöille, että laittakaapa soimaan se Villiruusu, joka löytyy sieltä Emman takapuolesta. Tästä sai alkunsa jätkien keskuudessa hupia aiheuttanut pyyntö Emmavalssin soittamisesta.
Lehtonen, Kalle
ruokatalous
Villinä talvena lakkolaiset polttivat yhtäaikaa kaksi sunaa. Toinen palo Tsarmijärvellä ja toinen Kirakkavuonossa. Lakkolaisten tarkoituksena oli saada palkankorotusta. Tsarmijärven savotalla hakattiin jopa 450 000 tukkia. Ruokapuoli oli melko yksipuolista, sillä savotalla ei ollut kokkia.Savotoilla syötiin pääasiassa läskiä ja poronlihaa. Savotan ruokahuollosta vastasi isäntä Lehtinen, jonka toimittamat perunavarastot piti saada turvaan saunapaloista.
Mannermaa: suku
Paadar : suku
herkkyys
Kertojan suvun vallitseva luonteenpiirre on aina ollut herkkyys. Suvun jäsenet ovat olleet sekä herkkiä että lahjakkaita. Varsinkin kaamos ja pimeys ovat aiheuttaneet ahdistusta. Tarinassa kerrotaan, että vanhat ihmiset ovat ennen kuolemaansa maininneet elämänsä tärkeimmäksi asiaksi rakkauden, ei materiaa.
Hoikkaniemi
Koppelon vanha koulu
Ruottukan koulu
Kaaperi
Kyrö, Ville
Hakosalo, Anna-Liisa
Koppelon vanhalla koululla, jota kutsuttiin myös Ruottukan kouluksi oli kova kuri ja järjestys. Monenlaisia tapahtumia sattui, kun lapset asuivat ja opiskelivat samassa rakennuksessa viikkoja, jotkut jopa kuukausia ennenkuin pääsivät käymään kotona. Hoikkaniemen tila oli mainio asuinpaikka lapselle. Heikki Kyrö oli ostanut vanhan kentän Kaaperiksi kutsutulta yksinelävältä mieheltä ja aloittanut asuinpaikan rakennustyöt, jotka Esko Mannermaan isä saattoi loppuun. Kertomuksessa vilahtelee myös kaksi itävaltalaista poikaa, jotka vierailivat Mannermaan kotona.
Mahlatti
Nangujärvi
Paksuvuono
Petsamo
Arkangel
Koivula, Matti
Kola, Eelis
Jatkola, Eelis
venäläiset
saksalaiset
uitto
Saksalaisilla oli Solojärvellä savotta, jolla työskenteli venäläisiä vankeja. Puut uitettiin Mahlatista Paksuvuonoon ja Nellimiin, joissa oli sahalaitokset ja siitä edelleen todennäköisesti Petsamoon asti. Saksalaisilla oli kahdenkannettavat moottorisahat.
Akujärvi
Ylitornio
Kertojan äiti on kotoisin Akujärveltä ja isä Ylitorniolta. Katajamaan suku on tällöin tullut Akujärvelle. Äidinäiti on kotoisin Hämeenkyröstä. Hän on Heikki Kyrön ja vaimonsa ottotytär ja muuttanut Kyrön pariskunnan mukana Akujärvelle.
Ulkuniemi
Tsarmivuono
Kaikunuora
Väisäs-Aapeli
Ruokolais-Vikke
Kangasniemi, Mikko
hakkuut
Aukusti Katajamaa hankki ensimmäisen poromerkkinsä työpalkallaan Kangasniemen Mikolta v. 1924. Poromiehen hommat saivat kuitenkin odottaa, sillä Aukusti joutui lähtemään isänsä avuksi Inarijärvellä sijaitseville savottatyömaille. Hän työskenteli ensiksi hevoshommissa, mutta siirtyi sittemmin mittamiehen hommiin. Puiden kaato tapahtui justeerilla ja mittaaminen metrimitalla ja nauhalla. Justeerit korvattiin pokasahalla kun Norjassa savotoilla työskennelleet toivat niitä Inariin 1923. Savottakämpät ja hevostallit olivat niin kylmiä että hevosten ruoka jäätyi ja kämpän lämmittäjäksi piti palkata yövahti.
Raha-Kaija
kalastuspaikat
kalastusoikeus
Pappi lähti kylästelemään Rahajärvelle, kun tiesi että siellä asui yksinäinen naisihminen. Kun ilta koitti niin Rahakaija lupasi lähteä viemään papin porokyydillä Inariin, kun oli itselläkin asiaa sinne. Hän pakkasi kuitenkin mukaan laavun, makaukset ja ruokaa. Kun tuli pimeä ja vielä lumisade laitettiin laavu ja jäätiin tulille yöksi. Saman vällyn alla oli tilaa molemmille. Vuoden päästä nainen palasi papin puheille sanoen että olet nyt minulle velkaa. Rahakaija sanoi tarvitsevansa järven kalastuspaikakseen, sillä hän kyllä pärjäisi tytön kanssa. Niin myös kävi.
Armeijamuistoja ja tarinaa metson pyynnistä
Pehkonen, Lenne
Katajamaa, Heikki
metso : pyynti
Aukku muistelee armeijan aikuista talon siivousta ja siihen liittyneitä sattumuksia. Metson pyynti sai miesten kesken pientä kilpailuhenkeä aikaan. Kun kaverit kaipasivat vaihtelua ainaisen mettokeiton syöntiin, tarttui Aukku kivääriin ja kävi kellistämässä muutaman jäniksen ruokapöytään.
Lenne
ketut
jänikset
Kertoja on ampunut jäniksiä paljonkin. Hän kertoo kuinka hän toi kaksi ampumaansa jänistä kavereilleen asentopaikalle kehottaen valmistamaan vaihteeksi jänispaistia. Hän oli myös ampunut pari kettua. Toiseen kettuun hän ei heti kunnolla osunut. Ennen ratkaisevaa osumaa kettu katsoo häntä pahoilla silmillä ja noituu hänelle kolme päivää kestävän lonkkakivun.
Lumilampi, Väinö
Ruotsalainen, Eero
sota-aika
naiset
Lumilammen Väinö joutui kiipeliin naisten kanssa, häntä piiritti kolme naista. Kun hän meni naimisiin yhden kanssa, niin sisko tuli perässä. Ruottalan Eero alkoi tapailemaan tätä Aliisaa, siskoa ja meni naimisiin. Väinö oli naimisissa kuolemaansa saakka.
Akujärvi, Tauno
rengit
avioliitot
Raja-Joosepilla oli renkinä kolttapoika. Renki haki itselleen vaimon. Raja-Jooseppi sanoi, että te ette sovi toisillenne ja he sitten erosivat. Vaimo jäi Raja-Joosepin haltuun. Joosepille tuli pororengiksi Akujärven Tauno, joka rakastui kolttapojan entiseen vaimoon ja meni naimisiin tämän kanssa. He saivat kaksi poikaa. Sitten tulivat saksalaiset ja vaimo alkoi riiaamaan heidän kanssaan ja sai myös lapsen saksalaisen kanssa. Tauno otti eron. Vaimo meni evakkoreissulla taas naimisiin ja jäi sille reissulleen.
Paskaniemi
Lustberg, Väinö
Lusperg, Väinö
Jyvälä, Saimi
katekeetat
koulunkäynti
opetus
Tarinankertoja muistelee koulunkäyntiä Koppelossa. Aikaisempien opettajien kanssa ei ollut niin tarkkaa, vaan koulussa ollessa sai liikkuakin jonnekin. Uusien opettajien myötä järjestys muuttui, piti istua paikoillaan. Oppiaineita olivat laskeminen, kirjoittaminen, lukeminen ja katekismus. Koulunkäynnin lisäksi monien oppilaiden piti osallistua esimerkiksi riekonpyyntiin ja muihin kotitöihin.
Petkula
Komulainen, Aino
Sipola
Kitti, Anni
kiertokoulu
Kertoja kävi koulua Petkulassa, asui asuntolassa ja pääsi jouluna käymään kotona. Koulussa opetettiin kirjoittamista ja lukemista. Asuntolan valvoja kuulusteli läksyt. Jos oppilas ei osannut läksyjä, hän ei saanut ruokaa.
Pokka, Eino
kaupat
Taka-Lappi
Taka-Lapin kaupan perustaminen Petsamoon oli vaikeaa. Petsamossa oli jo yksi kauppa, mutta se oli paikallisille asukkaille hinnoiltaan liian kallis. Taka-Lapille ei löytynyt tonttia ennen kuin kertoja järjesti kauppaa varten tontin yksityiseltä.
Portti, Kristian Lennart
Porttikoski
Porttilavaara
Salmijärvi
Kuotsjärvi
Portti,, suku
Portti, Eino
Mattila,, suku
Portin suku on lähtöisin Sodankylän puolelta, Porttikoskelta. Suku on alunperin ollut Mattila, mutta muutettu Portiksi. Norjassa on paljon Portin sukua. Sinne ovat ihmiset menneet aikanaan, kun kalastukseen on tarvittu työväkeä myös Suomesta. Osa suomalaisista on jäänyt pysyvästi Norjaan.
Kahma
koulu
rakentaminen
Ivalossa rakennettiin koulua. Koululla oli hevosmies Karigasniemeltä, joka hoiti hevostaan huonosti, eikä koskaan pessyt sitä. Hevonen oli vaalea ja likaisena rumannäköinen. Niinpä pojat maalasivat hevosen eräänä yönä. Toisessa tarinassa Kahma yritti pitää savottaa, mutta ei kyennyt siihen. Savotta alkoi mennä konkurssiin eikä metsureiden palkkoja pystytty maksamaan.
vasanmerkitys
Tarinassa kerrotaan vasanmerkityksen eroista ennen ja nyt. Vasat otettiin ennen kiinni suopungilla, nyt käytetään eräänlaista virveliä.
Huhtamella, Nils
Nemtsinkoff-Körkkö, Tarja
Kultala
Hammastunturi
Hammasjärvi
Kaitamojärvi
Veikko
ruokamyrkytys
mahataudit
Kertoja lähtee Veikon kanssa Kultalaan hirvenpyyntiin. Mukana on kaksi härkää ja reet, on rekikeli. Mukana on evästä, mutta yksi lenkkimakkara sattuu olemaan pilaantunut ja sen syömisestä seuraa kova vatsatauti ja matkanteko viivästyy. Lopulta miehet saavat ammuttua kaksi hirveä ja suunnattomalla vaivalla saavat kuljetettua lihat pois erämaasta. Hirvenpyyntireissu ei ollut helppo.
Ruittuäytsi
Matti ja Antti olivat Ruittuäytsillä. Oli kevät ja suuria pälvipaikkoja. Matti näki unen, että he ampuivat viisi karhua. Kun Antti lähtee kävelemään, hän näkee useita karhuja kallion päällä makaamassa. Matti ja Antti saivat ammuttua neljä karhua, viides pääsi pakoon. Näin uni melkein toteutui.
Ranta-Mari
Mörö-Mari
Ranta-Mari oli kahvilanpitäjä ja kova työihminen. Hänellä oli useita piikoja töissä. Mörö-Mari oli yksi heistä.
Nikula, Valto